КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 753/8818/24 Апеляційне провадження № 22-з/824/335/2025Головуючий у суді першої інстанції - Колесник О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,
секретар Цуран С.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві ОСОБА_1 , подану адвокатом Гарницьким Павлом Петровичем, про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: відокремлений підрозділ комунального підприємства «Київпастранс» Служба колії про скасування наказів про звільнення та внесення змін до наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,
У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до КП «Київпастранс», третя особа: відокремлений підрозділ КП «Київпастранс» Служба колії, про скасування наказів про звільнення та внесення змін до наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ №68П ВП КП «Київпастранс» Служба колії від 05.09.2023 року «про припинення трудового договору» про звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора з кадрів апарату управління ВП КП «Київпастранс» Служба колії на підставі ст.28 КЗпП України (результати випробування при прийнятті на роботу).

Скасовано наказ №32к ВП КП «Київпастранс» Служба колії від 26.03.2024 року про внесення змін до наказу №68П ВП КП «Київпастранс» Служба колії від 05.09.2023 року «про припинення трудового договору».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора з кадрів апарату управління ВП КП «Київпастранс» Служба колії з 06.09.2023 року.

Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_2 109 688,80 грн в рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2023 року по 05.09.2024 року з відрахуванням всіх податків і обов`язкових платежів згідно діючого законодавства.

Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_2 5000 грн моральної шкоди, в задоволенні стягнення решти суми відмовлено.

Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_2 2422,40 грн судового збору, 15 000 грн витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього - 17 422,40 грн, в задоволенні стягнення решти розміру витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, відмовлено.

Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь держави 3633,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач КП «Київпастранс» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2025 рокуапеляційну скаргу КП «Київпастранс» залишено без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року залишено без змін.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Гарницький П.П. просив, крім іншого, стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду справи у апеляційному суді у розмірі 20 000 грн.

10 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заяваадвоката ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Заявник просить стягнути зі КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_2 20 000 грн судових витрат, понесених на правову допомогу під час розгляду справи у апеляційному суді.

27 лютого 2025 рокудо апеляційного суду надійшло заперечення представника відповідача Розума О.М.на заяву про розподіл понесених витрат на правничу допомогу, обґрунтоване тим, що при призначені розміру судових витрат має бути враховано їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, апеляційний суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положенням ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження справи до суду, який має її розглядати.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Частинами 3, 4 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 12 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ухвалюючи по справі судове рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги КП «Київпастранс» суд не вирішував питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Разом з цим, як видно із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 понесла витрати на правову допомогу, пов`язані із розглядом апеляційної скарги КП «Київпастранс».

На підтвердження розміру понесених ОСОБА_2 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги суду надано: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Гарницького П.П.; ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_2 ; копію договору про надання професійної правничої допомоги від 01 травня 2024 року, укладеного між адвокатом Гарницьким П.П. та ОСОБА_2 ; попередній розрахунок витрат з деталізацією виконаних робіт та їх вартістю від 02 жовтня 2024 року; копію квитанції №34 від 02 жовтня 2024 року на суму 20 000 грн.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, ОСОБА_3. на професійну правничу допомогу, враховує, що апеляційну скаргу КП «Київпастранс» було залишено без задоволення.

Разом з цим, апеляційний суд враховує подані представником КП «Київпастранс» заперечення та доходить висновку, що понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи предмет спору, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат та вважає за необхідне прийняти постанову, якою стягнути зі КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 141, 270, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_2 , подану адвокатом Гарницьким Павлом Петровичем, задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова