Єдиний унікальний номер судової справи: 650/6428/24
Номер провадження 22-ц/812/454/25
У Х В А Л А

03 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Крамаренко Т.В.

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2025 року, постановлену за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (надалі - ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія») про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2025 року у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ, відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» подало апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження. При цьому, в самій апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року підстави, наведені ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» в апеляційній скарзі щодо поновлення строку визнано неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху та запропоновано ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» навести інші поважні причини пропуску процесуального строку.

Вказану ухвалу суду було надіслано ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» в його електронний кабінет та 12 лютого 2025 року документ було доставленого до електронного кабінету товариства о 12 год 05 хв.

За такого останнім днем для усунення недоліків та наведення інших поважних причин пропуску процесуального строку, з урахуванням вихідних днів, було 24 лютого 2025 року.

Між тим недоліки апеляційної скарги не усунуто, інших поважних причин пропуску процесуального строку у зазначений період не наведено та документів не надіслано.

Дослідивши, матеріали справи, текст апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити за пропуском процесуального строку.

Відповідно частини 1 статті 354 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Правилами частин 2, 3 статті 354 ЦПК передбачені умови, за яких пропущений строк на апеляційне оскарження може бути поновлено.

За змістом частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з системи «Електронний суд» 14 січня 2025 року Центральним районним судом м. Миколаєва було постановлено оскаржувану ухвалу суду, а доставлено її до електронного кабінету 16 січня 2025 року о 05:50 год.

При цьому, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, а тому мало можливість з 16 січня 2025 року ознайомитись зі змістом оскаржуваної ухвали суду в своєму електронному кабінеті.

За такого, з урахуванням положень ч.2 ст. 354 ЦПК України ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» мало звернутись до суду з апеляційною скаргою протягом п`ятнадцяти днів з 16 січня 2025 року.

Між тим, апеляційна скарга ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» подана до Миколаївського апеляційного суду 05 лютого 2025 року.

Як на підставу поновлення строку, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» посилається на те, що товариству стало відомо про постановлення оскаржуваної ухвали лише 03 лютого 2025 року.

Між тим, вказані твердження товариства спростовуються інформацію з системи Електроний суд, з якого вбачається, що оскаржувана ухвала була доставлена до електронного суду 16 січня 2025 року.

Тому твердження представника ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» про початок перебігу процесуального строку з 03 лютого 2025 року та необізнаність про наявність ухвали до цього дня, не є слушними, оскільки повністю спростовуються наведеними вище обставинами.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі (Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява №32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього права можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99 п. 46 рішення).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п. 42 рішення).

Європейський Суд неодноразово підкреслював, що в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення по справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року). Навіть у разі неповідомлення сторін про прийняті рішення у їхній справі, можливість поновлення строку на оскарження не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, при вирішенні питання про поважність причин, які зумовили порушення строку, необхідно виходити з того, наскільки зазначені заявником причини є об`єктивними та дійсно перешкоджали або значно ускладнювали дотримання передбаченого законом строку, адже поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії.

В цьому разі установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності у правовідносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити судове рішення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, воно набирає чинності та пред`являється до виконання зацікавленою особою. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається з дня, наступного після проголошення рішення суду першої інстанції, а його пропуск з доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про постановлення оскаржуваного рішення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 червня 2023 року зроблених під час розгляду справи № 643/5369/16 відновлення апеляційного провадження ініційованого особою з пропуском строків є порушенням процесуального законодавства та порушенням основних принципів судочинства.

За наведених обставин та аналізуючи норми процесуального права, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на право апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апелянтом пропущений процесуальний строк, передбачений на оскарження ухвали суду першої інстанції, і наведена причина його пропуску не є поважною, оскільки ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» має зареєстрований електронний кабінет, а тому мало можливість своєчасно ознайомитися зі змістом оскаржуваної ухвали та звернутися до суду з апеляційною скаргою у встановлені законом строки.

А крім того, інших поважних причин пропуску строку, з наданням доказів поважності ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», після залишення його апеляційної скарги без руху, у встановлений строк не надало.

За такого, у поновленні пропущеного процесуального строку на оскарження ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2025 року та у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2025 року, постановлену за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова