ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/65/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про приватну власність, з них:
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2024 року в складі судді Єфіменко Н.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Тетяни Анатоліївни, третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

02 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «ФК «Фінрайт», ПН ХМНО Луніної Т.А. з позовом про визнання дій ПН ХМНО Луніної Т.А. в частині ухвалення рішення про державну реєстрацію прав на обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер: 53704071 від 20.08.2020 протиправними; скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 53704071 від 20.08.2020, згідно якого право власності на кв. АДРЕСА_1 перейшло до ТОВ «ФК Фінрайт» ; зобов`язання ПН ХМНО Луніну Т.А. поновити за позивачем право власності на кв. АДРЕСА_1 ; стягнути солідарно з відповідачів на її користь моральну шкоду у сумі 50 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на обізнаність відповідачів про наявність заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо кв. АДРЕСА_1 , належній позивачу на праві власності, встановленої ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020, незаконність здійснення державної реєстрації на вищезазначену квартиру за ТОВ «ФК «Фінрайт». Діями відповідачів їй було завдано моральної шкоди, внаслідок психологічного стресу, порушення нормального способу життя, яку вона просила відшкодувати у вказаній сумі.

Рішенням 18 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не вирішує спір, який виник між сторонами, не впливає безпосередньо на права та обов`язки позивачки, яка є боржником, оскільки в цьому випадку не встановлюється, не припиняється та не змінюється основне зобов`язання боржника, яка має виконати свій обов`язок в обсязі і на умовах, що встановлені кредитним № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.08.2007.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не зазначила, яким чином буде поновлено її право, враховуючи, що основне зобов`язання за договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.08.2007 нею не виконано, а ухвала Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020 про забезпечення позову скасована. Тому ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» згідно умов іпотечного договору № 6/4/20/2007/980-І/1331 від 10.08.2007 не позбавлено можливості одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Таким чином, пред`явлення позивачем вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» не відновить прав, які вона вважає порушеними, оскільки підстава набуття відповідачем-1 права власності лишається чинною.

Отже, у цій справі позивач обрала неналежний спосіб захисту її права, а відтак, позов задоволенню не підлягає.

Оскільки вимога позивача про стягнення моральної шкоди є похідною, - правових підстав для її задоволення суд не вбачав.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення та позов задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що суд по суті не дослідив та врахував наведені у позові підстави. Суд не застосував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, переданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також п. 61 Постанови КМ України від 26.02.2020 № 189 про внесення змін до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо заборони заборона звернення стягнення на предмет іпотеки, грубе порушення якої відповідачами призвело до подальших незаконних дій щодо реєстрації спірної квартири, відсутність її згоди на звернення стягнення на іпотечне майно, а також - правові висновки, які були висловлені у постанові ВП ВС від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18, провадження 14-43цс20, а також постановах КЦС ВС: від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17, від 15 січня 2020 року у справі № 607/2754/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 127/16726/17-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 199/4062/17, від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 201/6233/17-ц.

Суд встановив, що на момент проведення спірних реєстраційних дій мало місце порушення встановленої чинної на той день ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020 про заборону їх здійснення, що порушує права позивача та норму ст. 129-1 Конституції України щодо обов`язковість судових рішень, однак безпідставно взяв до уваги, що майже через рік, 27.05.2021 постановою Харківського апеляційного суду вказана ухвала суду про забезпечення позову була скасована.

Вважає, що за наявності чинного рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2012 про стягнення з неї на користь ВАТ «КБ Надра» заборгованості за договором кредиту у розмірі 886839 грн. 75 коп. у ТОВ «ФК «Фінрайт» не було підстав звертати стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено виконання позичальником ОСОБА_1 обов`язків за договором кредиту про повернення банку грошових коштів.

Вказує, що згідно з нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, переданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» приватний нотаріус Луніна Т.А. мала перевірити та встановити наявність або відсутність зареєстрованого права власності іпотекодавця ОСОБА_1 на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця.

Зауважує, що предметом даного спору є саме порушення відповідачами ст. 129-1 Конституції України, якою визначений принцип обов`язковості судових рішень, а саме виконання судової ухвали про заборону на вчинення будь-яких реєстраційних дій, а також порушення відповідачами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та постанови КМУ від 26.02.2020 №189.

Судом при винесенні рішення проігнорована, не взята до уваги та не врахована практика ВС та їх роз`яснення щодо безумовної підстави для відмови нотаріусом, відповідачем приватним нотаріусом Луніною Т.А. здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі лише договорів.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК Фінрайт» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що позивачка у своєму позові не заперечує право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання, що спричинило наявність заборгованості.

Відповідно до правових висновків Великої палати Верховного Суду та усталеної судової практики наявність невиконаного основного зобов`язання, існування чинного договору іпотеки, умови якого позивачем не оспорюються Велика Палата Верховного суду вважає, що права позивача не порушено, оскільки іпотека виникла на предмет іпотеки, заборона на предмет іпотеки також була накладена на предмет іпотеки для забезпечення прав іпотекодержателя, який має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна.

Заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності не впливають і не можуть вплинути на права позивача щодо права на предмет іпотеки, яке визначено відповідним договором іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/1331 від 10 липня 2007 року. Між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Фінрайт» 29 квітня 2020 року було укладено договір № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор - Банк відступив новому кредитору - ТОВ «ФК «Фінрайт» право вимоги до позичальника за кредитним договором та іпотекодавця за договором іпотеки - ОСОБА_1 . Новий кредитор - відповідач ТОВ «ФК «Фінрайт» у подальшому діяв у передбаченому ст.ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку» порядку: надсилав на адресу боржника та іпотекодавця ОСОБА_1 відповідну вимогу 24.06.2020 та на підставі іпотечного договору, яке містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, звернув стягнення на предмет іпотеки і з цих підстав державним реєстратором відповідно до закону було зареєстровано право власності за іпотекодержателем.

Звертає увагу, що відповідно до правових висновків, які були висловлені у постанові ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, за наявності невиконаного основного зобов`язання, існування чинного договору іпотеки, умови якого позивачем не оспорюються, права позивача у даному випадку не порушено. Заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності не впливають і не можуть вплинути на права позивача щодо предмету іпотеки.

Також вважає, що у даному випадку за наявності досягнутої в договорів іпотеки домовленості про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання основного зобов`язання - додаткова згода іпотекодавця за змістом ст.ст. 37, 38 Закону України у даному випадку не була необхідна. Оскільки договір іпотеки ніким не оспорений, то відповідно до визначеної у ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, всі набуті за договором іпотеки права повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічні висновки були висловлені у постанові ВП ВС від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц.

Вважає, що до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не підлягає застосуванню.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Вказує, що на час укладення договорів відступлення права вимоги та реєстрації права власності шляхом позасудового врегулювання боргу у цій справі діяв пункт 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в редакції, що діяла на час реєстрації права власності, яким передбачалося, що дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону, тобто, що кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту на користь ( у власність) іншої особи не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюється процедури виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або богу на користь (у власність) іншої особи.

Зауважує, що відповідні зміни до цього пункту 7 були внесені лише 16 вересня 2020 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №895-ІХ, задоволення вимог здійснено 05.08.2020 року.

Вважає, що апелянт не зазначила яким чином буде поновлено її право, враховуючи основне зобов`язання за договором №6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.08.2007 нею не виконано, а ухвала Київського районного суду м.Харкова від 06.08.2020 про забезпечення позову скасована, відповідно ТОВ «ФК «Фінрайт» згідно умов іпотечного договору №6/4/20/2007/980-1/1331 від 10.08.2007 не позбавлений права одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення вказаним вимогам у повній мірі відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд правильно зазначив, що зміст і характер правовідносин, що склались між сторонами, а також встановлені обставини справи підтверджують, що у позивача виник спір з ТОВ «ФК «Фінрайт» щодо права звернення стягнення на предмет іпотеки, однак позивач заявив вимоги щодо правомірності дій відповідача з реєстрації за собою такого права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

10 серпня 2007 року між позивачем та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 6/4/20/2007/840-К/1330, згідно з яким банк надав позичальнику споживчий кредит в іноземній валюті у розмірі 75600 доларів США зі строком повернення до 07.07.2013.

Цього ж дня укладений іпотечний договір № 6/4/20/2007/980-І/1331, предметом якого є кв. АДРЕСА_1 .

Як вбачається з пунктів 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. Договору іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/133 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або тій чи іншій частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором. Іпотекодавець в будь-який час до реалізації предмету іпотеки має право припинити звернення стягнення на нього виконанням зобов`язання в повному обсязі. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3. цього Договору.

11 грудня 2012 року рішенням Київського районного суду міста Харкова з позивача на користь ПАТ КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 59 9872, 97 грн., за відсотками 245 313, 04, пеню 38 434, 74 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

29 квітня 2020 року на підставі договору про відступлення права вимоги № GL3N217214, ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» набуло право вимоги за вказаними договорами.

25 серпня 2020 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова у виконанні рішення суду по цивільний справі № 2018/13799/2012 за позовом ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.07.2007 року в сумі 599872, 97 грн., заборгованості за відсотками у сумі 245313, 04 грн., заборгованості за пенею у сумі 38434, 74 грн., судового збору у сумі 3219, 00 грн. з ОСОБА_1 стягувача ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ».

13 січня 2021 року постановою Харківського апеляційного суду ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року залишена без змін.

24 червня 2020 року ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» направив позивачу повідомлення-вимогу банку, відповідно до якої кредитор повідомив боржника про вимогу погасити заборгованість за кредитним договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.08.2007, розмір якої станом на 29 квітня 2020 року складав 91617,60 дол. США, що за курсом НБУ склало 2478118,65 грн., а також попередження, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку, ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вищезазначену вимогу позивач отримав особисто 30.06.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

06 серпня 2020 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова вжито заходів забезпечення позову у справі № 953/1184/20 шляхом заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій (у т.ч. реєстрацію та зняття з реєстрації осіб) щодо належної на праві власності ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_1 . 10.08.2020 вищезазначена ухвала опублікована у ЄДРСР, про що свідчить копія ухвали від 06.08.2020 роздрукована з реєстру. 10.08.2020 Департамент реєстрації Харківської міської ради отримав ухвалу суду від 06.08.2020 для виконання.

19 серпня 2020 рішенням № 53704071 ПН ХМНО Луніної Т.А. проведена державна реєстрація права власності на кв. АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ».

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі № 953/1184/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» про припинення дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» та вищевказану ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020 про забезпечення позову було скасовано.

Вказаною постановою Харківського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі № 953/1184/20 було встановлено, що 10 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 6/4/20/2007/840-К/1330, згідно з яким банк надав позичальнику споживчий кредит в іноземній валюті у розмірі 75600 доларів США зі строком повернення до 07 липня 2013 року. Цього ж дня укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 11 грудні 2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 599872,97 грн, за відсотками - 245313,04, пеню - 38434,74 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 29 квітня 2020 року на підставі договору про відступлення права вимоги № GL3N217214, ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» набуло право вимоги за вказаними договорами. 06 квітня 2020 року ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» направив позивачці повідомлення-вимогу банку, відповідно до якої кредитор повідомив боржника про вимогу погасити заборгованість за кредитним договором від 10 серпня 2007 року № 6/4/20/2007/840-К/1330, розмір якої станом на 29 квітня 2020 року складав 91617,60 дол. США, що за курсом НБУ склало 2478118,65 грн, а також попередження, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням № 53704071 приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Луніної Тетяни Анатоліївни від 19 серпня 2020 року проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ».

Скасовуючи вказану ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову суд апеляційної інстанції вказав, що предметом позову в справі № 953/1184/20 були вимоги немайнового характеру про визнання противоправними та припинення дій ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» щодо застосування умов кредитного договору №6/4/20/2007/840-К/1330 від 10 липня 2007 року, у тому числі нарахування процентів, пені, штрафних санкцій, після звернення ПАТ «КБ «Надра» з позовом в жовтні 2011 року.

Незастосування заходу забезпечення даного позову шляхом накладення заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири, яка перебуває в іпотеці не призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, окрім того такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивачки, права, та не є співмірним із заявленими вимогами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для забезпечення позову в вищезазначений спосіб (див. у публічному доступі в ЄДРСР в мережі Інтернет: https://reyestr.court.gov.ua/Review/97251100).

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини;

У частині 1 статті 182 ЦК України зазначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Також у ч. 4 ст.334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;

Згідно до п.п. 1, 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Отже, виходячи зі змісту вказаних норм цивільного процесуального та матеріального права у порядку цивільного судочинства розглядають позовній вимоги щодо незаконності реєстрації права власності лише в якості похідних від основних майнових вимог, які визначають відповідні права, захист яких у разі їх порушення та виникнення спору здійснює суд в межах підстав та предмету позову.

Таким чином, оскільки державна реєстрація сама по собі не є актом, внаслідок якого виникають відповідні права на нерухоме майно, вона лише легітимізує у цивільному обороті вже існуючі права, внаслідок чого вони отримують правову визначеність, визнання у цивільному обороті та обороноздатність, то виходячи з системного тлумачення вказаних норм цивільного процесуального та матеріального права, з урахуванням пріоритету основного завдання цивільного судочинства, визначеного у ст. 2 ЦПК, - слід визнати, що неможливий належний та ефективний захист порушеного права без вирішення спору по суті порушеного (невизнаного) цивільного права (інтересу), лише в межах похідних від них вимог щодо реєстрації цих прав. Державна реєстрація прав виконує має лише забезпечувальну, а не визначальну функцію цивільного обороту, оскільки у контексті обставин цієї справи за відсутності відповідного правочину, або відповідного судового рішення щодо спірного права, державна реєстрація права згідно вказаних норм Закону України апріорі є безпредметною.

Так, звертаючись з даним позовом до суду, позивачка зазначила, що було порушено її право приватної власності у зв`язку реєстрацією права власності на кв. АДРЕСА_2 за відповідачем-1, належній їй на праві власності, під час дії заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій, встановлених ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020. Однак при цьому по суті цього спору ніяких вимог вона не заявила, у тому відповідно до визначеного у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності у суду немає дискреційних повноважень самостійно вирішити спір, який дійсно виник між сторонами.

У даному випадку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не впливає безпосередньо на права та обов`язки боржника, оскільки в цьому випадку не встановлюється, не припиняється та не змінюється основне зобов`язання боржника, який має виконати свій обов`язок в обсязі і на умовах, що встановлені кредитним договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.08.2007 та договором іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з невиконанням позивачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, і ця обставина нею не оспорюється, відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на підставі іпотечного договору № 6/4/20/2007/980-І/1331 від 10.08.2007.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи скарги щодо порушення відповідачем порядку звернення стягнення на предмет іпотеки та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, переданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - не були підставами та предметом позовної заяви, з якою ОСОБА_1 звернулась до суду та була розглянута судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому колегія суддів вказані доводи скарги не розглядає.

При вирішенні питання про скасування рішення про державну реєстрацію враховуються загальні приписи ст.ст. 3,15,16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

У даному випадку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно дійсно не впливає безпосередньо на права та обов`язки боржника, оскільки в цьому випадку не встановлюється, не припиняється та не змінюється основне зобов`язання боржника за основним кредитним зобов`язанням та обов`язки іпотекодавця.

Таким чином, пред`явлення позивачем лише похідних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності перебуває поза межами дійсного спору, який виник між сторонами щодо законності звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому за рахунок похідних прав не можливо вирішити спір щодо основних, які вона вважає порушеними, оскільки при збереженні правових підстав право по суті не зникає і може бути повторно зареєстровано за власником.

Колегія суддів також відхиляє за безпідставністю доводи скарги щодо порушення публічного порядку, пов`язаного з забезпеченням правосуддя.

Так, забезпечувальні заходи, які були здійсненні в межах іншої справи № 953/11484/20 були постановою Харківського апеляційного суду від 27 травня 2021 року скасовані, оскільки суд першої інстанції помилився при їх застосуванні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про припинення дій, які порушують права споживача залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача. Роз`яснено позивачеві, що після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, він має право звернутися до суду повторно. Постановою Харківського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у справі № 953/11484/20, провадження № 22-ц/818/2086/24, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2024 року про залишення позову без розгляду - залишено без змін (див. у публічному доступі в ЄДРСР в мережі Інтернет: https://reyestr.court.gov.ua/Review/119851866).

У суду апеляційної інстанції відсутні відомості, що ОСОБА_1 реалізувала процесуальну можливість повторно звернутися до суду з вищевказаним позовом, який був залишений без розгляду.

Оскільки застосовані вказаною ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020 року у справі № 953/11484/20 виявилися помилковими, та внаслідок цього були скасовані в апеляційному порядку, а згодом позов ОСОБА_1 , який розглядався у вказаній справі, був залишений без розгляду, - колегія суддів у даному випадку не вбачає порушення публічного порядку - забезпечення інтересів правосуддя у вказані справі № 953/11484/20. Реєстрації права власності за іпотекодержателем в той момент, коли ще діяли забезпечувальні заходи по справі № 953/11484/20 по суті не вплинула на ефективність розгляду тієї справи та не свідчить про зловживання іпотекодавцем своїм правом. Наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними.

При цьому позивачка не позбавлена права звернутись до суду з відповідним позовом про захист права власності.

Наведене свідчить, що позивачка у даному випадку дійсно обрала неналежний спосіб захисту її права власності, який не вирішує по суті підстави заявлених вимог, а інші вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними, тому колегія суддів погоджується з тим, що її позов задоволенню не підлягає. Наведені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи спростовують доводи скарги, які не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи в межах розглянутого судом позову.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції.

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 20 лютого 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук