Справа № 199/7398/24
РІШЕННЯ

Іменем України

26.02.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Циганок К.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Чернишової О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення постійного місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком та визначення місця проживання дитини. Вказаний позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №199/4457/24 (провадження №2/199/2362/24), а ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2024 року роз`єднано позовні вимоги у вказаній цивільній справі та виділено у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Матеріали цивільної справи за виділеними позовними вимогами в подальшому зареєстровано за №199/7398/24 та ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року прийнято до провадження, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні з викликом сторін.

В обґрунтування своїх позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини позивач послався на те, що сторони в період з 2012 року по 2015 рік перебували у фактичних шлюбно-сімейних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина - дочка ОСОБА_3 , але запис про народження якої, а саме відомості про батька, були внесені на підставі ст.135 ч.1 СК України. З 2015 року сторони припинили відносини, і дочка стала проживати з відповідачем, до дочки позивач навідувався лише тоді, коли дозволяла відповідач. У 2020 році позивач дізнався, що відповідач зловживає алкогольними напоями, не займається дитиною, яка перебувала у жахливих побутових умовах, мала сліди тілесних ушкоджень. В подальшому через випадок побиття відповідачем дитини позивач у жовтні 2020 року з дозволу співробітників поліції забрав дитину до себе. З того часу і дотепер дитина перебуває на утриманні та проживає разом з позивачем, який піклується про неї, виконуючи всі батьківські обов`язки самостійно. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року у справі №199/2092/21 позивача було визнано батьком вказаної дитини. Розпорядженням голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 04 серпня 2021 року №247-р визначено місце проживання дитини сторін разом із позивачем. Судовим наказом від 05 травня 2022 року №199/1751/22 з відповідача на користь позивача на утримання спільної дитини сторін стягуються аліменти. Зав таких обставин, посилаючись на необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини сторін позивач і звернувся до суду із даним позовом, вказуючи, що не перешкоджає і не має наміру перешкоджати участі відповідача у вихованні спільної дитини.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року за клопотання позивача замінено третю особу у справі.

Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2025 року, постановленими без оформлення окремого документа та із занесенням до протоколу судового засідання, уточнену позовну заяву за клопотанням позивача повернуто йому без розгляду, а також закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимог підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Вислухавши сторін та представника третьої особи, з`ясувавши думку дитини, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є сторони, що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року по цивільній справі №199/2092/21, яке набрало законної сили 24 червня 2021 року.

Вищевказана малолітня дитина сторін до 19 жовтня 2020 року постійно проживала з відповідачем та дядьком ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . З 01 жовтня 2020 року дитина перебувала на обліку управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах (дитина зазнала психологічного насилля в родині). При цьому за час перебування малолітньої ОСОБА_3 на обліку органом опіки та піклування з відповідачем постійно проводилась робота щодо профілактики вчинення останньою домашнього насилля та відповідального ставлення до виховання дитини, виконання батьківських обов`язків. Дані обставини підтверджується копією листа управління-служби у справа дітей від 02 квітня 2021 року №04/1554.

19 жовтня 2020 року співробітниками поліції малолітню ОСОБА_3 було передано позивачу, і з вказаної дати та дотепер дитина сторін постійно проживає разом з позивачем за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи на повному та самостійному вихованні і утриманні позивача. Дані обставини підтверджуються копією вищевказаного листа управління-служби у справа дітей, копією розпорядження голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 04 серпня 2021 року №247-р про визначення місця проживання дитини разом з батьком, копією судового наказу про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 аліментів, копією довідки Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) від 23 грудня 2022 року №58391 про неотримання позивачем аліментів на дитину від відповідача за виконавчим документом.

У своєму висновку від 18 листопада 2024 року орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, посилаючись на результати дослідження умов проживання та ставлення батьків до дитини, їх участь у вихованні, розвитку дитини, особистісну характеристику батьків, виклав висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з її батьком - позивачем по справі. Копія висновку наявна у матеріалах справи.

Під час з`ясування судом на виконання вимог ст.171 СК України думки малолітньої ОСОБА_3 щодо її місця проживання з одним із батьків, дитина повідомила суду, що дійсно мешкає з батьком (позивачем) наразі вже тривалий час, до цього мешкала з матір`ю (відповідачем), яка ставилась до неї неналежним чином, ображала, а тому ОСОБА_3 хоче проживати з батьком, який любить та піклується про неї.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року (далі - Декларація прав дитини).

Так, за змістом ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст.150, 180 СК України кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Нормою ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Нормою ст.9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

За змістом норм ст.12 Конвенції про права дитини, ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про права дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову, керуючись нижчевикладеним.

Так, за змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства слідує, що суд вирішує спір між батьками щодо визначення місця проживання з одним із них лише щодо малолітньої дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини суд враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); наявність усталених, стійких зв`язків дитини з оточенням і звичним середовищем; місце навчання дитини; психологічний стан дитини; можливість створення батьками дитині належних умов для виховання і розвитку. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою, однак належний рівень умов проживання, побуту і матеріального забезпечення дитини має бути створений тим із батьків, з яким визначається місце проживання малолітньої дитини. Вирішальне значення матимуть інтереси в першу чергу самої дитини, а не її батьків, навіть якщо такі інтереси дитини будуть суперечити інтересам одного з батьків або навіть висловленому бажанню самої дитини проживати з одним зі своїх батьків. Орган опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі №402/428/16-ц, а також правовими висновками Верховного Суду у постановах від 14 лютого 2019 року по справі №377/128/18, від 09 квітня 2020 року по справі №477/253/19, від 14 травня 2020 року №524/8761/16-ц, від 14 липня 2020 року по справі №357/7976/18, від 28 жовтня 2020 року по справі №241/47/19, від 09 листопада 2020 року по справі №487/7241/18, від 28 грудня 2020 року по справі №487/2001/19-ц, від 02 червня 2021 року по справі №761/42220/18, від 07 грудня 2022 року по справі №556/1394/21, від 14 грудня 2022 року по справі №742/2571/21.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (п.100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року по справі №607/1091/16-ц, і цей висновок знайшов своє подальше відтворення у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року по справі №750/9620/20.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем тривалий час (близько чотирьох років), позивач весь цей час самостійно виховує та піклується про дочку, матеріально її утримує, створив належні умови для проживання дитини та здобуття нею освіти, любить свою дочку, яка відповідає батьку взаємністю та в судовому засіданні вказала, що хоче і надалі проживати саме разом з батьком, а не матір`ю, оскільки батько краще ставиться до неї, ніж матір, не ображає, піклується про неї. За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини виховання та проживання спільної дитини сторін з обома батьками, їх ставлення до дитини та виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема, негативні обставини та наслідки для дитини, що мали місце саме в період її проживання з матір`ю, що зумовило перебування малолітньої ОСОБА_3 на обліку в органі опіки та піклування як дитини, що опинилася в складних життєвих обставинах (дитина зазнала психологічного насилля в родині), приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 саме з батьком, відсутність заперечень проти позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 19, 141, 150, 155, 160, 161, 171, 180 СК України, ст.29 ЦК України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 9, 12, 18, 27 Конвенції про права дитини, принципом 6 Декларації прав дитини, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 142, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа - орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Мануйлівський, 31), про визначення постійного місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 28 лютого 2025 року.

Суддя А.М. Авраменко