Провадження №: 4-с/755/42/25
У Х В А Л А

про залишення скарги без розгляду

"28" лютого 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., вивчивши матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), боржник - ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва 03.09.2024 надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), боржник - ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій державного виконавця, яка 04.09.2024 була передано в провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2024 скарга ОСОБА_1 залишена без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2025 ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2024 скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

05.02.2025 матеріали даної справи повернулись до Дніпровського районного суду м. Києва та 24.02.2025 були передані в провадження судді Катющенко В.П. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Вивчивши матеріали справи приходжу до наступного.

Відповідно до заявлених вимог, скаржник просить суд:

1)визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Дєдової-Осипенко Валерії Юріївни щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.06.2024, в межах виконавчого провадження № 46553299

2)зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдову-Осипенко Валерію Юріївну здійснити повторний розрахунок заборгованості аліментів у виконавчому провадженні № 46553299, за весь період стягнення аліментів, з щомісячним урахуванням всіх доходів боржника, в тому числі: щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями; додаткової винагороди, яка виплачується боржнику як військовослужбовцю Служби Безпеки України, на період дії воєнного стану.

3)зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдову-Осипенко Валерію Юріївну під час здійснення повторного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів врахувати реально стягнений розмір аліментів за січень 2024 року, відповідно до виписки по картковому рахунку від 11.08.2024.

Мотивуючи скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що 10.04.2024 як стягувач у виконавчому провадженні звернулася до державного виконавця із заявою, в якій просила здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 46553299, за період з 13.05.2011 до квітня 2024 року, з урахуванням всіх доходів боржника, в тому числі: щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями; додаткової винагороди, яка виплачується боржнику як військовослужбовцю Служби Безпеки України, на період дії воєнного стану. Розгляд заяви був надмірно тривалим. Державним виконавцем не було надано відповіді за результатами розгляду заяви. 10.08.2024 засобами поштового зв`язку надійшов розрахунок заборгованості зі сплати аліментів року від 18.06.2024, що підтверджується інформацією за трек-номером відправлення, яка відображається на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта». Вказала, що із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 18.06.2024 не погоджується, відтак звертається до суду із даною скаргою. Зазначила, що перебіг процесуального строку для подання цієї скарги розпочався 11.08.2024 та спливає 20.08.2024.

За наведених обставин, скаржницею оскаржується розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 18.06.2024 складений старшим державним виконавцем Дєдовою-Осипенко В.Ю. у межах виконавчого провадження № 46553299 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3737/11 виданого 30.01.2015.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як роз`яснено в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Так, скасовуючи ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2024 про залишення скарги без розгляну, Київський апеляційний суд у постанові від 29.01.2025 вказав, що суд першої інстанції не звернув уваги на подане скаржником клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, та зробив помилковий висновок про відсутність клопотання про поновлення строку звернення до суду із скаргою і повернув заяву без розгляду, не надавши оцінки доводам та не дослідивши докази щодо поважності чи не поважності пропуску процесуального строку.

Так, обґрунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку (а.с.23-24), скаржниця зазначила, що скарга подається повторно. Цю скаргу було подано до суду в межах встановленого законом процесуального строку, 20.08.2024. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.08.2024 у цивільній справі №755/14352/24 скаргу було повернуто без розгляду, з підстав неналежного (на переконання суду) надсилання скарги боржнику. Водночас в мотивувальній частині ухвали роз`яснено право на повторне звернення до суду зі скаргою. Підстави для повернення скарги відпали. Вважає, що строк подання скарги пропущено з поважних причин. Оскаржуваний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів надійшов на її адресу 10.08.2024, а до суду зі скаргою вона звернулася 20.08.2024, тобто в установлений законом десятиденний строк.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 в справі №466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Згідно частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В частині другій статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із змісту наведених правових норм убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26.07.2005, заява N 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 06.12.2007, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29.07.1998, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28.10.1998).

В постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі N 755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03.10.2018 у справі N 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як убачається з клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, скаржник посилається на те, що оспорюваний розрахунок заборгованості від 18.06.2024, остання отримала 10.08.2024, про що надала копію конверту у якому, нібито, на адресу заявника надійшов розрахунок заборгованості від 18.06.2024 та відстеження поштового відправлення про отримання скаржником такого листа 10.08.2025. В той же час, враховуючи наявність попередніх звернень скаржника до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), із заявами та скарги, такий конверт не може безумовно свідчити про те, що в останньому надійшов саме розрахунок заборгованості від 18.06.2024. При цьому, навіть за умови, що у даному конверті дійсно скаржник отримала розрахунок заборгованості від 18.06.2024, перебіг процесуального строку для подання цієї скарги розпочався 11.08.2024 та спливає 20.08.2024. Дана скарга була надіслана до суду 29.08.2024, що підтверджується відомостями, що містять на конверті АТ «Укрпошта» та отримана судом 03.09.2024, про що свідчить відбиток штампу Дніпровського районного суду м. Києва. Крім того, посилання заявника на її попереднє звернення до суду із аналогічною скаргою 20.08.2024, не підтверджено жодними доказами. Так, посилання на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23.08.2024 про повернення скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник - ОСОБА_2 , є безпідставним, оскільки як вбачається із такої ухвали скарга ОСОБА_1 надійшла до суду 22.08.2024, а не 20.08.2024, тобто вже з пропуском строку звернення до суду із скаргою. Жодних доказів, які б свідчили, що така скарга була подана в межах строків визначених процесуальним законом, скаржник не долучила. При цьому, слід також і звернути увагу на ту обставину, що до матеріалів даної скарги не долучено копії скарги у справі №755/14352/24, що б підтверджувало ту обставину, що дана скарга є аналогічною тій, що була подана в межах справи №755/14352/24.

Аналізуючи вищевикладені доводи, в їх сукупності, суддя доходить до висновку, що скаржник звернулася до суду з даною скаргою з пропуском десятиденного строку для звернення до суду від дня, коли особа дізналася про порушення її права або свободи, а підстави на які скаржник посилається у клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку не є поважними, що свідчить про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою до суду.

Згідно п.5 постанови Пленуму ВСУ №14 від 26.12.2003 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

За таких обставин, зважаючи на те, що судом відмовлено в поновленні строку з огляду на відсутність поважних причин такого пропуску, відповідно скаргу слід залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

За вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладене, суддя доходить висновку про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), боржник - ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій державного виконавця, через пропуск строку на звернення до суду із скаргою та відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою до суду.

Керуючись ст.ст. 120, 126, 127, 260, 353, 447-449 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), боржник - ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій державного виконавця - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: