Справа № 639/8672/24
Провадження № 2/639/89/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Борисенка О.О.,

секретаря судового засідання Пивоварової Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Рєзанова А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 639/8672/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контра Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

установив:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора, в якій позивач просив встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , терміном у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Авіловою Оленою Михайлівною, яка діє на підставі ордеру (а.с.6).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , іншого житла крім зазначеного не має. В червні 2023 року у квартирі знайдено заповіт від 28.07.2010, посвідчений приватним нотаріусом П`ятою Харківської державної нотаріальної контори, на підставі якого ОСОБА_2 заповів все своє майно ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Позивач не був обізнаний про наявність заповіту, а вважав, що квартира оформлена на нього, оскільки попередній власник ОСОБА_2 йому її подарував. Позивач має захворювання центральної нервової системи, перебуває на обліку у КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР, в зв`язку з чим звернувся до нотаріуса невчасно, а тільки у 2023 році під час воєнного стану на території України після встановлення всіх обставин. 04.07.2023 державний нотаріус Другої Харківської міської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неподанням ОСОБА_1 заяви нотаріусу про прийняття спадщини та відсутністю реєстрації місця проживання разом із заповідачем. Позивач вказав, що строк на прийняття спадщини пропущений через військову агресію Російської Федерації проти України та введення воєнного стану.

Наведені обставини вимусили позивача звернутися до суду з цим позовом.

09.01.2025 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання. За клопотанням сторони позивача витребувано від Другої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33-34).

05.02.2025 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про долучення до матеріалів справи витребувану від Другої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 392П/2023 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що надійшла до суду 21.01.2025 (а.с.51-72).

05.02.2025 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.79).

04.03.2025 суд постановив ухвалу про відмову представнику відповідача Харківської міської ради Рєзанову Андрію Борисовичу у поновленні встановленого судом процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, та про залишення без розгляду відзиву сторони відповідача на позовну заяву, що надійшов до суду 04.03.2025.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зазначивши, що про наявність складеного на його користь ОСОБА_2 заповіту від 28.07.2010 він був достовірно обізнаний з дня його посвідчення, вказаний заповіт завжди був при ньому, він його не втрачав. Також позивач додав, що достовірно знав, що ця квартира йому не подарована а був складений саме заповіт на його ім`я. Проте він вважав, що сама по собі наявність такого заповіту автоматично призводить до набуття ним права власності на спадкове майно, в зв`язку з чим у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини він заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавав. Додатково зазначив, що не знав про те, що йому потрібно було звернутися до нотаріуса у 6-ти місячний строк. Відповідаючи на питання представника відповідача стверджував те, що у далекому минулому проходив амбулаторне лікування, але не вважає свою хворобу серйозною та останні декілька років вважає себе психічно здоровим.

Представник відповідача Рєзанов А.Б., який діє в порядку самопредставництва, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, зазначивши, що позивач без поважних на те причин у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, із заявою про прийняття спадщини за заповітом не звернувся, а отже, правові підстави для визначення йому додаткового строку для подання такої заяви відсутні.

Третя особа - Друга Харківська міська державна нотаріальна контра Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції письмові пояснення на позовну заяву не подавала, просила провести розгляд справи за відсутності її представника, про що зазначила у заяві від 16.01.2025 (а.с.50).

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 14.02.2001 р. № 6-01-221368 Центру (відділу) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 (а.с.10,71).

28.07.2010 ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори р. № 4-64, згідно з яким заповів усе його майно, де б воно не було і з чого воно б на складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8,60).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7,59).

Станом на дату смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований тільки спадкодавець, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 04.07.2023 (а.с.70).

04.07.2023 ОСОБА_1 подав до державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори заяву, в якій просив видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 (а.с.56).

Постановою державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори СМУ Міністерства юстиції від 04.07.2023 № 1046/02-31/П відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що ніде не зареєстрований, у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , 1922 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадкоємець ОСОБА_1 спадщину не прийняв: заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріальної контори протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця) не подав, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини разом не проживав і не зареєстрований (а.с.11,72).

Згідно з копією довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР від 28.07.2023, наданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації місця проживання, останній з 1991 року страждає на захворювання центральної нервової системи, по теперішній час спостерігається у КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР (а.с.14).

Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця (статті 1220, 1221 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом частин 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже спадкоємці повинні були звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини по 02 березня 2019 року.

Як на обставини, що зумовили пропущення строку подання заяви про прийняття спадщини позивач у позовній заяві посилався на необізнаність про наявність заповіту, його захворювання центральної нервової системи, перебування на обліку у КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР; військову агресію проти України та введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану.

Водночас, у судовому засіданні позивач вказав, що про наявність заповіту він був достовірно обізнаний з дня його складення та наявність у минулому хвороби не впливала на обставини пропуску 6-ти місячного строку.

Крім того, у справі відсутні допустимі, належні та достатні докази, які б підтверджували факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем на день його смерті.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і остаточно дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18. Судова практика у цій категорії справ є сталою та незмінною.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, а саме, що під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 по справі № 686/5757/23 за результатами вирішення цього спору дійшла висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність не можна ототожнювати з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом.

Тож необізнаність про наявність заповіту може бути оцінена як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.

Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке:

- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;

- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;

- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;

- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Частина 1 статті 76 ЦПК України зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд встановив, що позивач є спадкоємцем за заповітом, не є спадкоємцем ані першої черги ані кожної наступної черги спадкоємців за законом щодо майна померлого ОСОБА_2 ; спадкоємці за законом щодо майна померлого ОСОБА_2 відсутні, спадкова справа відкрита за заявою позивача.

Позивач з часу складення спадкодавцем ОСОБА_2 заповіту від 28.07.2010 та на час смерті спадкодавця 02.09.2018 був обізнаний про наявність складеного на його користь заповіту, та через юридичну необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк не подав.

Як суд вже зазначав, за сталою та незмінною судовою практикою суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

Інших доказів (посилань на докази) на підтвердження поважності причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій, спрямованих на прийняття спадщини, матеріали справи не містять.

Позивач у період з часу смерті спадкодавця 02.09.2018 по 02 березня 2019 року мав подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом, та відсутні поважні причини, які б заважали йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 в установлені законом строки.

Оскільки у позивача перешкод для подання заяви про прийняття спадщини не було, та він не скористався своїм правом на прийняття спадщини через юридичну необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини у суду відсутні.

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (в цьому випадку його обізнаність про наявність заповіту) наявність у нього права на спадкування.

З огляду на викладене, суд встановив, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини не є поважними, та підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, на відповідача не покладаються.

Керуючись ст. 4, 6, 7, 12, 13, 76-82, 89, 128, 131, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Харківська міська рада, , адреса місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, буд. 7.

Третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контра Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Озерянська, буд. 6.

Повне рішення складено 05.03.2025.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Олександр БОРИСЕНКО