Справа № 461/3618/24 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/3339/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Либідь», Львівської філії кредитної спілки «Либідь» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та моральної шкоди,

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: стягнути солідарно з кредитної спілки (далі КС) «Либідь» та Львівської філії КС «Либідь» пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами №156/08 від 11.01.2008 року, №28/2008ЛФ від 12.03.2008 року та №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок за період з 01 січня 2014 року по 16 липня 2014 року включно у розмірі 296454 грн. 11 коп.; стягнути солідарно з КС «Либідь» та Львівської філії КС «Либідь» 977531 грн. компенсації на відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за вказаними договорами.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликався на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року у цивільній справі №2-851/11, яке набрало законної сили 13 квітня 2012 року, встановлено порушення відповідачем умов договору: №156/08 від 11.01.2008 року, №28/2008ЛФ від 12.03.2008 року та №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок, та стягнуто з КС «Либідь» на його ( ОСОБА_1 ) користь 12815 грн. 75 коп. боргу по депозитних вкладах; 6193 грн. 85 коп. відсотків на суму вкладів депозитів; 2257 грн. 13 коп. відшкодування збитків у зв`язку з інфляцією; 2686 грн. 80 коп. пені, а всього: 23953 грн. 53 коп.

На даний час у Голосіївському районному відділі ДВС міста Києва відкрито виконавче провадження (ВП №43546093) по стягненню з КС «Либідь» на його користь заборгованості в розмірі 23953 грн. 53 коп., тривають виконавчі дії, однак, боржник ухиляється від виконання рішення суду та взятих на себе зобов`язань відповідно до укладених договорів.

Позивач стверджує, що на час звернення до суду із вказаним позовом, грошове зобов`язання за договорами №156/08 від 11.01.2008 року, №28/2008ЛФ від 12.03.2008 року та №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок відповідачем не виконано, грошові кошти йому (позивачу) не повернуті.

За позицією позивача, виходячи із системного аналізу статей 509, 599, 600, 601, 604, 609, 610, 611 ЦК України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідношення сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, відтак, вважає, що наявні правові підстави для відповідальності відповідача у виді стягнення з нього пені за спірний період.

Заподіяння моральної шкоди обґрунтовує тим, що з вересня 2009 року він не має доступу до своїх коштів, внесених на депозитний рахунок у КС, не може ними вільно користуватись та розпоряджатись, він є особою з інвалідністю другої групи і йому необхідно провести оперативне лікування. Грошові кошти, які належать йому на праві власності, він не може витратити на лікування, оскільки відповідач на протязі 15 років протиправно їх не повертає, відтак, він (позивач) безповоротно втратив роки можливості покращити стан свого здоров`я. Внаслідок неможливості використати свої кошти на власний розсуд, в тому числі на оперативне лікування, харчування, покращення житлових умов, він зазнає щоденного фізичного болю та страждань, у зв`язку з чим погіршується стан його здоров`я.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач покликається на те, що у пункті 1.2 укладених договорів: №156/08 від 11.01.2008 року; №28/2008ЛФ від 12.03.2008 та №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок не вказано, що строк дії договору завершився: 11.07.2009 року; 12.09.2009 року та 18.12.2009 року, відповідно. У пункті 1.2 цих договорів вказано, що термін договору складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту. Тобто, у пункті 1.2 договорів зазначено: термін договору, а не строк дії договору, як на це покликається суд першої інстанції у рішенні.

На переконання позивача, покликання суду на те, що строк дії: договору №156/08 від 11.01.2008 року завершився 11.07.2009 року; договору №28/2008 ЛФ від 12.03.2008 року завершився 12.09.2009 року та договору №71/2008 ЛФ від 18.06.2008 року завершився 18.12.2009 року, є безпідставним та не підтверджено жодними доказами, а зміст зазначених договорів не містить таких даних.

Звертає увагу, що він заявив клопотання про витребування у відповідачів доказів щодо виконання ними грошових зобов`язань за вказаними договорами, однак, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні такого клопотання з тих підстав, що він, як сторона виконавчого провадження, має право отримувати такі докази самостійно, з чим позивач категорично не погоджується, оскільки він просив витребувати докази виконання відповідачами умов договору, а не виконання ними рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року.

Вказує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачами виконано зобов?язання за договорами: №156/08 від 11.01.2008 року; №28/2008ЛФ від 12.03.2008 року, №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що договори розірвані на підставі рішення суду є припущенням суду, а не належним доказом, оскільки відповідачі не надали таких доказів, що вказані договори достроково розірвані, суд таких доказів не здобув, а в матеріалах справи такі докази відсутні.

Зауважує, що набрання законної сили рішенням про присудження не змінює і не припиняє зобов`язання, до примусового виконання з якого присуджений боржник.

Додає, що суд не надав належної правової оцінки усім доказам про заподіяння моральної шкоди та у рішенні не зазначив мотиви їх відхилення.

В апеляційній скарзі позивач просив витребувати у відповідачів підтвердження про виконання ними грошового зобов`язання за договорами: №156/08 від 11.01.2008 року; №28/2008ЛФ від 12.03.2008 року, №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок, однак, таке клопотання не відповідає вимогам, встановленим у ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України, а посилання позивача на ч.4 ст.81 цього Кодексу в даному випадку є безпідставним.

18.02.2025 року позивач ОСОБА_1 подав письмову заяву про відвід колегії суддів у даному складі суду від розгляду даної справи, однак, у задоволенні заявленого суддям відводу було відмовлено ухвалою від 18 лютого 2025 року.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.02.2025 року, є дата складення повного судового рішення 28.02.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Львівською філією КС «Либідь» та позивачем ОСОБА_1 , як членом кредитної спілки, укладено договори про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок (далі договори), а саме: №156/08 від 11.01.2008 року, №28/2008ЛФ від 12.03.2008 року та №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року.

Згідно з договором №156/08 від 11.01.2008 року, член кредитної спілки вносить депозитний вклад (далі депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 1000 грн. (п.1.1).

Згідно з п.1.2 договору, термін договору складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту.

Згідно з п.1.3 договору, процентна ставка по депозиту складає 21% річних від суми розміщеного депозиту.

Згідно з договором №28/2008ЛФ від 12.03.2008 року, член кредитної спілки вносить депозитний вклад (далі депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 5000 грн. (п.1.1).

Згідно з п.1.2 договору, термін договору складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту.

Згідно з п.1.3 договору, процентна ставка по депозиту складає 23% річних від суми розміщеного депозиту.

Згідно з договором №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року, член кредитної спілки вносить депозитний вклад (далі депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 4000 грн. (п.1.1).

Згідно з п.1.2 договору, термін договору складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту.

Згідно з п.1.3 договору, процентна ставка по депозиту складає 23% річних від суми розміщеного депозиту.

Пунктом 2.7 кожного з договорів передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів кредитна спілка виплачує члену кредитної спілки пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день такого прострочення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2012 року (провадження №2/1304/149/2012) стягнуто з КС «Либідь» у користь ОСОБА_1 12815 грн. 75 коп. боргу по депозитних вкладах; 6193 грн. 85 коп. відсотків на суму вкладів депозитів; 2257 грн. 13 коп. відшкодування збитків у зв`язку з інфляцією; 2686 грн. 80 коп. пені, а всього: 23953 грн. 53 коп.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві від 04.06.2014 року відкрито виконавче провадження (ВП №43546093) з примусового виконання виконавчого листа №2/1304/149/2012, виданого 17.04.2012 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 23953 грн. 53 коп.

Згідно з Інформацією про виконавче провадження, отриманою позивачем 30.04.2024 року, стягнень по виконавчому провадженню не проводилось.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 549 та частини другої статті 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 як підставу для стягнення пені покликався на п.2.7 кожного з договорів (№156/08 від 11.01.2008 року, №28/2008ЛФ від 12.03.2008 року, №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року), яким передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів кредитна спілка виплачує члену кредитної спілки пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день такого прострочення.

Як правило, чинність укладеного договору припиняється зі спливом встановленого строку його дії та виконанням сторонами зобов`язань.

За договором банківського строкового вкладу, банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за ним зі спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року встановлено, що відповідно до п.1.2 укладеної між кредитною спілкою та ОСОБА_1 , угоди №156/08 від 11 січня 2008 року, строк дії договору завершився 11 липня 2009 року.

Відповідно до п.1.2 укладеної між кредитною спілкою та ОСОБА_1 , угоди №28/2008 від 12 березня 2008 року, строк дії договору завершився 12 вересня 2009 року.

Відповідно до п.1.2 укладеної між кредитною спілкою та ОСОБА_1 , угоди №71/2008 від 18 червня 2008 року, строк дії договору завершився 18 грудня 2009 року.

Тобто, встановлені судом обставини свідчать про те, що між сторонами припинились договірні правовідносини з договорів банківського вкладу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі №727/898/19 зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору.

Оскільки рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року, відповідно до якого було стягнуто з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 12815 грн. 75 коп. боргу по депозитних вкладах; 6193 грн. 85 коп. відсотків на суму вкладів депозитів; 2257 грн. 13 коп. відшкодування збитків у зв`язку з інфляцією; 2686 грн. 80 коп. пені, що у сукупності становить 23953 грн. 53 коп., набрало законної сили 13 квітня 2012 року та, відповідно до постанови від 04.06.2014 року державного виконавця Бубели А.М. ВДВС Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві про відкриття виконавчого провадження №43546093, було звернуто до примусового виконання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач скористався правом на розірвання депозитних договорів, звернувшись до КС «Либідь» з вимогою про стягнення заборгованості по депозитних вкладах, нарахованих відсотків, відшкодування збитків, у зв`язку з інфляцією та пені, відтак, договірні зобов`язання між сторонами припинились.

Таким чином, після ухвалення рішення Галицьким районним судом м. Львова від 02 квітня 2012 року у справі №2/1304/149/2012, яким стягнуто з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 кошти за договорами вкладу, договірні відносин між сторонами є такими, що припинилися.

Після ухвалення рішення про стягнення депозитного вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих (договірних) правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Однак, позивач таких вимог не заявляв.

Таким чином, за встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договорами про внесення депозитних вкладів.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Надавши правову оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів, які б підтверджували, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення, а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 28 лютого 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич