Провадження № 4-с/522/9/25
УХВАЛА

03 березня 2025 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Ковтун Ю.І.

за участю секретаря Лахматової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, стягувач: приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», суб`єкт оскарження: Начальник Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєв Олександр Олександрович,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Тельпіс Яною Іванівною на дії/бездіяльність органу примусового виконання, стягувач: приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», суб`єкт оскарження: Начальник Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєв Олександр Олександрович, в якій просить:

1. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ (наразі Приморського ВДВС м. Одеси ПМУМЮ (м. Одеса) щодо незняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (реєстраційний номер обтяження 8602784 від 01.04.2009), накладеного Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АВ 994507 від 01.04.2009 при поверненні виконавчого документа стягувачеві.

2. Визнати відмову начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєва О.О. № 173093 від 23.10.24 у знятті арешту, накладеного Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АВ 994507 від 01.04.2009 неправомірною.

3. Зобов`язати уповноважену посадову особу Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття арешту з квартири, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), який наявний в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження, а саме: реєстраційний номер обтяження: 8602784; зареєстровано: 01.04.2009; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ 994507, 01.054.2009, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_2 ; Об`єкт обтяження: квартира, 1/5 ч. адреса: АДРЕСА_1 .

Вимоги скарги мотивовано тим, що 02 вересня 2024 року ОСОБА_1 дізнався, що на його майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , накладено арешт постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АВ 994507 від 01.04.2009 (реєстраційний номер обтяження 8602784). Після отримання інформації про відсутність виконавчих проваджень стосовно заявника, представником заявника - адвокатом Тельпіс Я.І. до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Приморський ВДВС у м. Одесі) була направлена заява про скасування арешту, накладеного на підставі постанови АВ 994507, винесеної 01.04.2009 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на майно ОСОБА_1 . Однак, відповіддю на вказану заяву від 23.10.2024 №173093 начальник Приморського ВДВС у м. Одесі повідомив, що зняття арешту не є можливим. З отриманих відповідей від Приморського районного суду міста Одеси та Приморського ВДВС у м.Одесі на адвокатські запити ОСОБА_3 слідує, що 27.06.2008 Приморським районним судом м.Одеси було ухвалено судовий наказ по справі №2-н-6061/2008 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Український мобільний зв`язок» в особі Одеської філії ЗАТ «УМЗ» заборгованість за надані послуги мобільного зв`язку та договірні санкції в розмірі 762,29 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 25,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 15 грн., разом 802,79 грн. Також, 14.07.2015 Приморський районний суд м. Одеси ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість в розмірі 40549,69 грн. Інших справ відносно ОСОБА_1 в провадженні Приморського районного суду м. Одеси не перебувало. На виконанні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби ОМУЮ перебувало виконавче провадження №15510678 з примусового виконання наказу №2-н-6061/2008 та, пізніше, виконавче провадження №49900491, яке було завершено 07.06.2016 року. Виконавче провадження №49900491 було відкрито лише у 2015 році, що дає підстави дійти висновку, що арешт з реєстраційним номером 8602784 відносно майна заявника було накладено саме в рамках виконавчого провадження №15510678, що було відкрито на підставі судового наказу №2-н-6061/2008. Постановою державного виконавця від 07.04.2010 виконавче провадження №15510678 завершено у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу. Зазначила, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа сплинув ще 07.04.2011, тому застосований арешт нерухомого майна, як спосіб виконання виконавчого документа, не може бути реалізований. Виконавче провадження №15510678 знищено, у зв`язку із закінченням строків його зберігання, інформація щодо інших виконавчих проваджень відсутня; гіпотетична зацікавлена особа тривалий час не робила жодних дій щодо повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання, інформації про наявність відкритого виконавчого провадження, яка б свідчила про неможливість зняття арешту з нерухомого майна чи переривання строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання немає, у зв`язку з чим обмеження у розпорядженні майном втратили своє правове значення. Наявність протягом тривалого часу (більше 15 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, позбавляє її можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном. Відмова у зобов`язанні виконавчої служби зняти арешт, унеможливить подальше здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після повернення його стягувачу та відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо заявника.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси Свяченої Ю.Б. від 22 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 (а.с. 18).

06.12.2024 на адресу суду від представника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Свешнікова І.А., надійшов сформований 05.12.2024 в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. Згідно наявної інформації, існують стислі відомості про перебування на виконанні відділу виконавчого провадження 15510678 про стягнення коштів з ОСОБА_1 , яке завершено постановою державного виконавця 07.04.2010, у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу, але не фактичним виконанням. Також, існують стислі відомості про перебування на виконанні органу ДВС виконавчого провадження 49900491 про стягнення коштів з ОСОБА_1 , яке завершено постановою державного виконавця 07.06.2016 року, у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу, але не фактичним виконанням, що унеможливлює припинення чинності арешту. Виконавчі провадження 15510678, 49900491 обліковується в системі як невиконані, та виконавчий документ повернуто стягувачу з правом повторного пред`явлення. При завершенні виконавчого провадження з вищенаведених підстав у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених Законом (частина п`ята статті 37 Закону ), або поновити пропущений строк згідно Законодавства. Державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки відповідно до положень статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим». При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду. Відомості про арешт 01.04.2009, які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, (постанова АВ№ 994507 від 01.04.2009) було сформовано на паперовому носії, встановити на підставі якого виконавчого документу було застосовано заборону відчуження не є можливим, так як Електронна система виконавчих проваджень була введена в дію після 2009 року. Журнали обліку виконавчих проваджень де обліковувались діючі виконавчі провадження 2009 року в органі ДВС відсутні, так як знищені по закінченню строку зберігання. У зв`язку з відсутністю інформації про ВП в АСВП не можливо встановити на якій підставі було завершено виконавче провадження при виконанні якого було винесено постанову про арешт майна АВ№ 994507, чи то у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу з правом повторного пред`явлення, або з підстав винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, чи при виконанні взагалі забезпечення судом позову про стягнення з боржника коштів. Це зовсім різні за своєю природою стадії завершення виконавчого провадження, та мають різні наслідки завершення ВП. Зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови саме у виконавчому провадженню. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду. У випадку наявності арешту на майно боржника, яке не було знято під час завершення виконавчого провадження в органу ДВС відсутнє право на скасування відповідної постанови, а у випадку якщо не встановлено порушення порядку накладення арешту у керівника відповідного відділу виконавчої служби також відсутнє відповідне право. У зв`язку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження та інформації про нього в Електронній системі, неможливо здійснити перевірку законності виконавчого провадження на підставі статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», та встановити правомірність дій державного виконавця. Зазначив, що неможливо зобов`язати посадову особу державного органу, здійснити дію, яка невизначена та прямо не дозволена Законом. Крім того, згідно інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, від боржника, або його представника до відділу не надходило жодних звернень, які б підтверджували сплату боргу за виконавчим документом, виконавчого збору на користь Держави та витрат на проведення виконавчих дій. У задоволенні скарги просить відмовити в повному обсязі (а.с. 30 35).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2025 цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, стягувач: приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», суб`єкт оскарження: Начальник Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гусєв Олександр Олександрович надійшла в провадження судді Ковтун Ю.І.

Ухвалою судді Ковтун Ю.І. від 23 січня 2025 року цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено судовий розгляд справи.

У судове засідання учасники розгляду справи не з`явилися, по розгляд справи судом повідомлялися належним чином.

Від представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Тельпіс Я.І. на адресу суду надійшла заява, в якій просила розглянути справу без її участі та без участі заявника у порядку письмового провадження.

Неявка учасників процесу, відповідно до положень ч 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 03 березня 2025 року.

Дослідивши надані матеріали та надавши їм відповідну оцінку, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що відповідно до інформаційної довідки № 403793546 від 14.11.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 01.04.2009 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження за № 8602784, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ 994507, 01.04.2009, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_2 , об`єкт обтяження: квартира 1/5 ч., адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 (а.с.8зв).

Листом Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі № 150525 від 06.09.2024 на адресу адвоката Тельпіс Я. зокрема повідомлено наступне. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існують відомості про внесення записів про арешт: 8602784 від 2009 року постанова про арешт майна АВ 994507, державним реєстратором за вищевказаним номерами обтяження є Державне підприємство «Інформаційний центр Міністерства юстиції України». Здійснивши моніторинг інформації, яка міститься автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що в Електронній системі «Спецрозділ», за запитуваний у Вашому зверненні період 2009 року, відомості щодо виконавчих проваджень, при виконанні яких державним виконавцем винесено постанову від АВ 994507 про накладення арешту на майно, Електронна система не обліковує. Так як в період 2009 року не була запроваджена. Що стосується виконавчих проваджень на підставі яких можливо виносились постанови про арешт повідомлено, що згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5, а саме Розділу 9 пункту 9.9, норми якої діяли на день прийняття державним виконавцем рішення, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягали знищенню. На виконанні відділу перебувало виконавчого провадження 15510678 про стягнення коштів з ОСОБА_1 , яке завершено постановою державного виконавця 07.04.2010, у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу (а.с. 9зв. - 10).

Відповідно до листа Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі № 159005 від 24.09.2024 на адресу адвоката Тельпіс Я., на її запит від 16.09.2024, повідомлено, що у Першому Приморському відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 15510678 з примусового виконання наказу №2-н-6061/2008, виданого 27.06.2008 Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «УМЗ» в особі Одеської філії ЗАТ «УМЗ» грошових коштів у 802,79 грн. (а.с. 9зв.)

Згідно листа Приморського районного суду м.Одеси від 17.09.2024 №77206/24-Вх на адресу адвоката Тельпіс Я. повідомлено що за 2006 2009 рік справи щодо притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не реєструвались. Приморським райони судом м.Одеси реєструвалась справа № 2-н-6061/2008 за заявою ЗАТ «Український мобільний зв`язок» про видачу судового наказу до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за письмовим договором про надання послуг мобільного телефонного зв`язку в результаті чого було винесено судовий наказ від 27.06.2008. До листа також надано копію судового наказу № 2-н-6061/2008 від 27.06.2008, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ЗАТ «Український мобільний зв`язок» в особі Одеської філії ЗАТ «УМЗ» заборгованість за надані послуги мобільного зв`язку та договірні санкції в розмірі 762,29 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 25,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 15 грн., разом 802, 79 грн. (а.с. 10 10зв.)

Листом Приморського районного суду м.Одеси № 5/144/2024 від 09.09.2024 на адресу адвоката Тельпіс Я. повідомлено про те, що 14.07.2015 у справі № 522/964/15-ц задоволено позов ПАТ АБ «Порто-Франко» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість у загальному розмірі 40549,69 грн. Інших справ за участю ОСОБА_1 не виявлено (а.с. 10зв).

25.09.2024 за вих № 25/09 представник ОСОБА_1 адвокат Тельпіс Я. звернулася до начальника Приморського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) Гусєва О.О. з заявою про скасування арешту накладеного на підставі постанови АВ 994507, винесеної 01.04.2009 Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на майно ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 8602784 від 01.04.2009 (а.с. 11).

Листом начальника Приморського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) Гусєва О.О. від 23.10.2024 за № 173093 на адресу адвоката Тельпіс Я. зокрема повідомлено, що ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для припинення вжитих державним виконавцем примусових заходів. Оскільки жодна з підстав не може бути застосована при розгляді її звернення, законодавцем визначено ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Прийняти рішення про припинення вжитих державним виконавцем примусових заходів, на підставі наявної інформації, не є можливим (а.с. 11зв.).

06.11.2024 адвокат Тельпіс Я звернулася з запитом № 06/11, в якому просила повідомити про стан розгляду заяви ОСОБА_1 вих № 25/09 від 25.09.2024 (а.с. 11зв. 12).

07.11.2024 на електронну пошту адвоката Тельпіс Я. Першим Приморським відділом ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) було повторно направлено лист начальника Приморського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) Гусєва О.О. від 23.10.2024 за № 173093.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На час прийняття державним виконавцем постанови від 07.04.2010 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 15510678 у якому, на підставі постанови державного виконавця від 01.04.2009, був накладений арешт на майно боржника ОСОБА_1 , спірні правовідносини були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення

йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 24 Закону № 606-XIV).

Статтею 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, від 04 листопада 2022 року у справі № 686/6010/14-ц.

Чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII також передбачає право стягувача, у разі повернення йому виконавчого документу, повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

Матеріали справи не містять жодного доказу, відповідно до якого можна було б встановити, з яких підстав завершено виконавче провадження № 15510678 та чи виносив виконавець постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, якщо так, то чи виконані вони.

З урахуванням того, що судом не встановлено, чи повернуто виконавцем виконавчий лист у ВП № 15510678 до суду, який його видав, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що діями державного виконавця порушено права ОСОБА_1 .

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 521/1527/23 та 20 листопада 2024 року у справі № 372/2255/23.

Також суд зазначає, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд звертає увагу скаржника також і на те, що давності виконання рішення суду, за спливом якого воно виконанню не підлягає, законодавством не передбачено.

Виходячи з наведеного, право ОСОБА_1 на розпорядження належним йому майном без будь-яких обтяжень у вигляді арешту, може бути поновлено, зокрема, шляхом добровільного виконання рішення суду, доказів про виконання якого матеріали справи не містять.

Згідно з ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі встановлених обставинах справи, досліджених доказів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 447, 449, 451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, стягувач: приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», суб`єкт оскарження: Начальник Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєв Олександр Олександрович, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Юлія КОВТУН