Справа № 569/9684/24
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі головуючого судді Бучко Т.М.
секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.
з участю позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебував у шлюбі з відповідачем, від якого мають сина ОСОБА_4 . Спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням суду від 17 лютого 2017 року шлюб розірвано, з того часу відповідач бачила дитину дуже рідко (раз в рік в день народження дитини). Рішенням суду від 30 січня 2018 року визначено місце проживання сина за місцем проживання батька. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами дитини, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються ним самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному його утриманні.
Ухвалою від 06 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою від 12 липня 2024 року суд зобов`язав орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради подати письмовий висновок щодо розв`язання спору між сторонами.
Ухвалою від 20 січня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що сину було 6 років коли він з ним залишилися самі. Весь цей час він виховує сина сам. Мати дитини не приймає ніякої участі у її вихованні. Відповідач платить аліменти на утримання сина та спілкується з ним раз в рік в день його народження. По телефону з сином не спілкується, в школу на батьківські збори не ходить. До нього також не телефонує, щоб поцікавитися сином.
Відповідач пояснила, що дійсно з 2014 року не проживає спільно зі своїм сином, вихованням та утриманням сина займається позивач. Вона не може подбати про двох дітей, оскільки має сина-інваліда. Після розірвання шлбу син виявив бажання залишитися проживати з татом. В неї відібрали ключі від квартири, де мешкають позивач з сином, а в телефоні заблокували її номер телефону. Не хотіла травмуват психіку дитини, тому не зверталася ні в поліцію, ні в органи опіки та піклування. Коли си був менший, позивач карав його за бажання зустрічтися з нею, забороняв відсиняти мамі двері. Зараз рідко бачиться з сином, бо вже немає емоційного зв`язку між ними та він вже і не хоче його відновлювати. Але якщо син буде потребувати її допомоги, вона завжди його прийме. Не заперечує щодо задоволення позову, оскільки іншого способу встановити, що позивач самостійно утримує і виховує сина, немає.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.
В підготовчому засіданні суд роз`яснив позивачу необхідність забезпечити явку в судове засідання неповнолітнього ОСОБА_3 для з`ясування його думки щодо позову. Однак, позивач явку сина в судове засідання не забезпечив.
Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.
Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 10 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2017 року у справі № 569/13493/16-ц шлюб між сторонами розірвано.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2018 року у справі № 569/15211/17 визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Сімейний лікар ОСОБА_6 у заяві від 06 листопаа 2024 року засвідчила, що на медичні огляди ОСОБА_5 приводить заавжди тільки його батько ОСОБА_1 . Мати в медичному закладі не з`являлася.
Класний керівник ОСОБА_7 у заяві від 06 листопада 2024 року засвідчила, що на батьківських зборах присутній завжди тільки батько ОСОБА_5 - ОСОБА_1 . Матір в навчальному закладі жодного разу не з`являлась.
Свідок ОСОБА_8 показав, що його двоюрідний брат ОСОБА_9 одружився з ОСОБА_10 і перший час вони жили разом. Потім ОСОБА_11 покинула сім`ю і він її більше не бачив. Зі слів ОСОБА_12 знає, що мати не бере участі у вихованні сина.
Свідок ОСОБА_13 показав, що товаришував ще з батьком позивача, а потім подружився і з ОСОБА_12 . ОСОБА_3 виріс на його очах, знає його з народження. Коли був живий дід, ОСОБА_14 , то виховували хлопчика дідусь і батько. ОСОБА_15 замкнутий, не розповідав нічого про матір. Один раз відповідач була присутня на дні народження дитини 5 років тому.
Свідок ОСОБА_16 показала, що ОСОБА_4 знає з шестирічного віку. Таня вже з ними на той час не жила. Бачила часто позивача і його сина, оскільки їх дачі поруч розташовані. За матір дитини нічого не може сказати. Хлопчик цікавий, замкнутий, про маму ніколи нічого не розповідав.
За змістом висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-1526/24 від 26 вересня 2024 року, неповнолітній ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 у квартирі з усіма комунальними вигодами. У помешканні створені комфортні умови для проживання, виховання і розвитку дитини. Неповнолітній в квартирі займає окрему кімнату, в якій є місце для сну, підготовки до занять, зона для відпочинку. Також ОСОБА_4 має необхідні речі, одяг, взуття, засоби гігієни, технічні засоби для навчання. ОСОБА_3 надав Службі у справах дітей письмове пояснення, в якому вказав, що проживає з батьком, який займається вихованням та утриманням неповнолітнього сина. ОСОБА_17 пішла з сім?ї, коли ОСОБА_4 було 6 років. З мамою він спілкується дуже рідко. Мама не цікавиться його життям та інтересами. ОСОБА_4 не заперечує проти позбавлення його матері батьківських прав. Мати ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Надала Службі у справах дітей пояснення, в якому вказала, що має на утриманні дитину з інвалідністю ОСОБА_18 , 20917 року народження. Мати сплачує аліменти на утримання старшого сина, але не бере участі у його вихованні. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 .
Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у ст.7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (ч.4 ст.15 СК України).
Пунктами першим, другим статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
У постанові від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 Верховний Суд зазначив, що тлумачення змісту п.2 ч.1 ст.164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).
Згідно з ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України).
Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Позивач необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 обгрунтовує тим, що ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, а отже ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Суд встановив, що з 2014 року вихованням сина сторін ОСОБА_4 одноосібно займається позивач, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не оспорюється відповідачем.
Разом з тим, позивач не надав суду доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.
Окреме проживання відповідача від її сина не може бути підставою для позбавлення матері спорідненості з дитиною, оскільки ці обставини не впливають на обсяг її прав та обов`язків щодо сина.
Позивач підтвердив в судовому засіданні, що відповідач сплачує аліменти та зрідка бачиться з сином, вітає його з днем народження.
З огляду на пояснення сторін, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо участі у вихованні сина зумовлена небажанням позивача залучати матір до активної участі у житті дитини. Відповідач бажає налагодити контакт з сином, попри втрату емоційного зв`язку між ними, а позов визнає лише з мотивів необхідності підтвердження факту самостійного виховання позивачем дитини.
Недостатня участь матері у вихованні дитини не може бути підставою позбавлення її батьківських прав за відсутності доказів злісного ухилення від виконання нею своїх батьківських обов`язків щодо сина, а таких обставин у справі не встановлено. Позивач не довів, що поведінка відповідача щодо сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися в неї, як то потреба у догляді за дитиною з інвалідністю.
Відсутність у сина ОСОБА_4 бажання спілкуватися з відповідачем саме по собі не свідчить про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її волею.
Доказів на підтвердження того, що поведінка чи дії відповідача мають негативний вплив на сина ОСОБА_4 , матеріали справи не містять. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Позивач не надав суду доказів необхідності розірвання сімейних зв`язків матері з дитиною. У якнайкращих інтересах дитини буде збереження його зв`язків із рідною матір`ю. Позбавлення матері батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини і за обставинами справи потреби захисту інтересів дитини саме в спосіб позбавлення матері батьківських прав не встановлено.
Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради суд не може взяти до уваги та покласти в основу рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, так як в ньому не зазначено жодних мотивів та підстав, з яких орган опіки та піклування прийняв рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. У висновку не вказано, які заходи вживалися для вирішення проблемних питань, чи проводилися співбесіди з відповідачем, чи здійснювалися заходи щодо зміни поведінки матері, чи збиралися та враховувалися характеризуючі дані щодо обох батьків.
Суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. За встановлених у справі обставин таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне свідоме невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо сина, докази її винної поведінки стосовно дитини відсутні.
Враховуючи, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , а тому в позові належить відмовити.
Оскільки суд відмовляє у позові, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі :
позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;
третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, місцезнаходження: 33028, м.Рівне, вул.Соборна, буд.12а; .

Суддя