Справа № 392/104/25
Провадження № 2/392/403/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого - судді Бадердінової А.В., секретар судового засідання Покуц І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мала Виска за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

- розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 21.12.2013 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №841;

- стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення ОСОБА_5 повноліття, і в подальшому частину на утримання ОСОБА_6 до досягнення нею повноліття;

- стягнути з відповідача на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення молодшою дитиною трирічного віку.

В обґрунтування позову про розірвання шлюбу зазначила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від фактичних шлюбних відносин мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною розірвання шлюбу є те, що між ними перестало існувати взаємопорозуміння внаслідок чого, кожен з них має різні погляди на сімейне життя, виховання дітей ведення спільного господарства, що має істотне значення та суперечить їхнім інтересам. У зв`язку з чим, вони припинили фактичні шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство. Вважає, що подальше збереження шлюбу та примирення неможливі. Сім`я фактично розпалася у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини та дружина позивач зазначила, що відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти в частині 1/3 всіх його відомих доходів заробітку, щомісячно, які необхідні для харчування, існування, виховання і становлення навчання, як зараз, так і надалі. Крім того, вона перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною та отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, має не стійкий дохід, основну частину доходів витрачає на утримання житла та харчування. Оскільки про добровільну сплату аліментів між ними згоди не досягнуто, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16.01.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання сторін.

Позивач ОСОБА_1 подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та зазначила, що не заперечує проти стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення молодшою дитиною трирічного віку.

Відповідач ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку, на утримання дружини просив задовольнити частково у розмірі 1/8 частини його заробітку.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, разом з тим, є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб 21.12.2013 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №841. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.12.2013 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 1144 від 01.07.2014 року та копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено актовий запис № 1141 від 27.12.2023 року, сторони мають спільних малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батьками дітей у свідоцтвах про народження зазначені: батько « ОСОБА_2 » та мати « ОСОБА_1 ».

Відповідно до довідки квартального комітету №20 Фортечної районної у м. Кропивницькому ради від 13.11.2024 року, встановлено, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем не спростовується той факт, що діти знаходяться на утриманні позивача ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, та їх задоволення з огляду на таке.

Твердження позивача про те, що подружжям шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються та останні намірів їх відновлювати не мають, наявними у справі доказами не спростовуються.

За вказаних вище обставин та підстав позову, зазначених позивачем причин для розірвання шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя, зокрема, позивача, якою пред`явлено позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем.

При цьому, судом відзначається, що відповідач не заперечував проти вище вказаних обставин та не заперечував проти розірвання шлюбу, адже шлюб носить формальний характер.

Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

При цьому, судом відзначається, що добровільність шлюбу, - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу.

Згідно з частини 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Положеннями частини 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

При цьому, під час розгляду справи за наявними в ній доказами обставини, наведені у частині 2 статті 110 СК України, за яких позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений, - судом не встановлені.

Як зазначено у частині 2 статті 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З клопотанням про надання строку для примирення сторони до суду не звертались.

За вказаних вище обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, визнання відповідачем позову в цій частині, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та достатніми, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне.

Судом відзначається, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст.183, ч. 1 ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, суд враховує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, - не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від виконання обов`язків щодо дитини до досягнення дитиною повноліття, приймає також до уваги, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з позивачем і знаходиться на її утриманні, відповідач є молодою працездатною особою, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей та під час розгляду справи судом не встановлено наявності у платника аліментів на утриманні інших малолітніх (неповнолітніх) осіб, непрацездатних осіб, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, інших аліментних зобов`язань, а також інших обставин, визначених ст.182 СК України, які мають прийматися судом до уваги при розгляді питання про стягнення аліментів, на підставі чого та з урахуванням викладеного вище, а також, враховуючи, що законодавчо визначений розмір аліментів, які стягуються з платника аліментів на двох дітей становить 1/3 частину заробітку (доходу), суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, та є такими, що підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10.01.2025 року і до досягнення старшою дитиною - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття. Якщо після досягнення повноліття старшою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.06.2032 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд зазначає наступне.

Крім того, згідно ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.

Статтею 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягненням дитиною трьох років.

Згідно ч. 4 ст.84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

З урахуванням зазначених вище обставин, що мають істотне значення для справи, розглядаючи справу в межах заявлених сторонами позовних вимог та наявних у справі доказів, виходячи з положень ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, за якими позивач ОСОБА_1 , здійснюючи догляд за малолітньою дитиною - донькою ОСОБА_4 , яка проживає разом з нею (позивачем), має право на утримання від відповідача ОСОБА_2 - батька дитини ОСОБА_4 аліменти до досягнення дитиною трьох років.

Суд зауважує, що зазначене право позивач має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. При цьому, судом враховано, що відповідач працездатного віку, доказів про те, що він має скрутне матеріальне становище, суду не надано, під час розгляду справи судом не встановлено наявності у платника аліментів на утриманні непрацездатних осіб, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, інших аліментних зобов`язань. Крім того, судом враховано, що з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їхніх спільних дітей ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Разом, з тим, судом враховано, що відповідач позов визнав в розмірі 1/8 частини його заробітку, а позивач не заперечувала проти стягнення з нього саме такого розміру аліментів на її утримання. На підставі чого, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, і такий розмір аліментів не порушить інтересів відповідача і захистить права позивача на її утримання.

Згідно із ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць.

Окремо судом відзначається, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, у відповідності до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем за вимогу про розірвання шлюбу сплачено при поданні позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, враховуючи, що позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст.10-12, 81, 141, 258- 259, 430 ЦПК України, ст. ст. 56, 75, 79, 80, 84, 104, 110, 112, 180-181, 184 СК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 21 грудня 2013 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №841 від 21.12.2013 року.

Шлюб припиняється у день набрання рішенням суду законної сили (чинності).

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його ухвалення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Якщо після досягнення повноліття старшою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.06.2032 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету 50 % судового збору у розмірі 605,60 грн, сплачений нею згідно квитанції № 0.0..1 від 08.01.2025 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова