н/п 2-з/490/61/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва, Черенкова Н.П., яка діє від імені суду, розглянувши заяву адвоката Мотельчук Юлії Ігорівни, про забезпечення позову, яка діє як представник позивача ОСОБА_1 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту,-

ВСТАНОВИЛА:

До Центрального суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_3

17.02.2025 року представником позивача - адвокатом Мотельчук Ю.І. подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно-житловий будинок АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 , та встановити заборону реєстраційних дій відносно вказаного майна.

При цьому, адвокат вважає, що умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті заявлених позовних вимог.

З огляду на наявні матеріали справи, вважає адвокат, позивачем надані достатні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову саме у вигляді арешту зазначеного майна може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, або неможливо буде взагалі ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача, оскільки в разі реалізації спірного майна, власником якого вже є відповідач, позивачка втратить реальну можливість оформити спадкові права.

Розгляд заяви про забезпечення позову проводиться в порядку ст. 153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Так, згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, одними із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Відповідно п.3,4 ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При цьому, суд враховує приписи Книги шостої ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Необхідно враховувати, що, як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним, можуть розглядатись виключно особи, суб`єктивні права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, за заповітом) порушені у зв`язку із вчиненням (складенням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

За правилами ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом усієї спадщини. Право на спадкування за законом одержують особи, визначені ст.ст. 1261- 1265 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право та інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформовані, зокрема у постановах ВП ВС від 05.06.2018 року у справі 338/180/17, від 11.09.2018 р № 905/1926/16, від 30.01.2019 р.№ 569/17272/15-ц.

Ч.1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

ОСОБА_2 отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за її заявами відповідно 20.06.2023 року та 10.07.2023 року та відповідно на житловий будинок АДРЕСА_1 , та автомобіль.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, шо особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених ст. 1301 ЦК України.

Зі змісту ст. 1301 ЦК України вбачається, що свідоцтво може бути визнано недійсним з інших підстав, якими, зокрема, являються визнання заповіту недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва прав інших осіб, тощо.

Встановлено, що предметом позову є визнання недійсним заповіту.

Беззаперечно, заборона нотаріальній конторі вчиняти нотаріальні дії щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , є втручанням держави в право на вільне володіння спадковим майном. Водночас, таке втручання може бути необхідним виключно для забезпечення цивільного судочинства та запобігання виникнення нових спорів.

Суд зазначає, що отримання свідоцтва про право на спадщину є дією, що вчиняється на вимогу закону, а отримане свідоцтво надає відповідному спадкоємцю можливість прийняття рішень, що пов`язані із широким колом можливостей щодо способів розпорядження спадковим майном.

Однак, свідоцтво про право власності спадкоємицею за заповітом вже отримано, отже наслідком визнання заповіту недійсним є пред`явлення позову щодо визнання свідоцтва недійсним (ст.1301 ЦК України).

Згідно ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, враховуючи предмет спору між сторонами, обсяг позовних вимог, вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, суд вважає, що адвокатом заявника не обґрунтована необхідність забезпечення позову, яка передбачена п.3 ч.1 ст. 151 ЦПК України, в частині накладення арешту на майно, на яке вже видано свідоцтво про право власності за заповітом та заборони реєстраційних дій відносно даного майна.

За такого, виписане вище свідчить про невиконання представником заявника приписів п.3, 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, що тягне за собою наслідки, передбачені ст. 153 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.149-153, 354 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

Заяву адвоката Мотельчук Юлії Ігорівни, про забезпечення позову, яка діє як представник позивача ОСОБА_1 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту - повернути.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 605,60 грн, сплачений в АТ КБ «Приватбанк» згідно квитанції від 17.02.2025 року №2314-7355-9696-1819.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до безпосередньо Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги з дня складення ухвали.

Суддя Черенкова Н.П.