Справа № 357/2341/25
Провадження № 2/357/2374/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2025 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Рижко Г. О. , розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С ТА Н О В И В :

20.02.2025 через канцелярію суду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від ОСОБА_1 надійшла позовна заява, в якій вона просить розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було укладено 27 листопада 2020 року і зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану міської ради Кепилніца повіту Харгита Республіки Румунія, про що видано свідоцтво про одруження № 9.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було розподілено головуючому судді Рижко Г.О. та передано канцелярією суду 21.02.2025 року.

24.02.2025 ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме: надання доказів спільного проживання позивача та відповідача на території України або ж наявності укладеної між ними угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність даної справи судам України, і роз`яснено, що їх необхідно усунути протягом 5 днів з дня вручення ухвали. Крім того, було роз`яснено що у випадку не усунення зазначених недоліків позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Копію ухвали від 24.02.2025 про залишення позовної заяви без руху, було вручено 26.02.2025 особисто під розписку представнику позивача адвокату Кабула Ірині Юріївні.

Таким чином, строк для усунення недоліків позивачу визначено до 03.03.2025 включно.

27.02.2025 на адресу суду від представника позивача адвоката Кабула І.Ю. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій вона зазначила, що вимоги, викладені в ухвалі суду від 24.02.2025 по справі № 357/2341/25 щодо надання доказів спільного проживання позивача та відповідача на території України або ж наявності укладеної між ними угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність даної справи судам України є незаконними і дана справа з іноземним елементом підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області на підставі ч. 2 ст. 28 ЦПК України, оскільки на утриманні у позивача є малолітня дитина.

Однак, подана представником позивача адвокатом Кабула І.Ю. заява такого змісту не є усуненням недоліків позовної заяви, про які зазначено в ухвалі суду від 24 лютого 2025 року, а, отже, позивач не виконала вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, що є підставою для повернення позовної заяви.

На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо.

Так, прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 5 ст. 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Повернення заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, не порушує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ заявника до суду і не нівелює його суті. Зазначене повернення заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог чинної ухвали.

З огляду на викладене, оскільки позивач не усунув недоліки у встановлений судом строк, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 05 березня 2025 року.

Суддя Г. О. Рижко