Справа № 703/3905/24
04 березня 2025 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням,-
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Даним вироком встановлено, що ОСОБА_2 , в умовах воєнного стану 18 лютого 2023 року близько 14 години, перебуваючи в кімнаті будинку АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши ключем шафу, викрав звідти гроші в сумі 100 000 грн., він же таким чином 8 березня 2023 року викрав 100000 грн., він же таким чином 12 березня 2023 року викрав 100000 грн., він же таким чином 15 березня 2023 року викрав 100000 грн..
Своїми злочинним діями ОСОБА_2 заподіяв позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 400 000 грн.
Грошові кошти, які були викрадені ОСОБА_2 , позивачу були виплачені державою, як грошова компенсація за загиблого на війні проти російської федерації його батька ОСОБА_5 .
Щодо заподіяння моральної шкоди та її відшкодування, позивач зазначив, що після ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_5 пішов захищати територіальну цілісність України від російських військ та в боях за Батьківщину загинув.
В зв`язку із втратою свого батька на війні, державою йому було сплачено грошову компенсацію за загиблого батька. Грошові кошти, які були викрадені ОСОБА_2 з належного йому житлового будинку по АДРЕСА_1 , саме ті кошти, що він отримав за свого батька. За зазначені кошти він мав намір придбати собі майно, яке було б пам`яткою про свого батька.
Виявивши відсутність коштів у своєму будинку, йому було дуже боляче на душі, він хвилювався, адже ОСОБА_2 викрав кошти, які держава компенсувала йому за загиблого батька на війні. Хвилювання не перестали для нього бути, адже ОСОБА_2 він довіряв, дозволяв йому приходити до його будинку і перебувати в ньому, а він скористався його довірою до нього, вчинив крадіжку. Внаслідок чого виникли моральні страждання з приводу викрадення ОСОБА_2 в нього коштів, які позначили йому в житті негативні наслідки, що виразилося у щоденних думках та спогадах про крадіжку, страх повторення подій, тривоги, емоційні реакції при згадуванні про крадіжку, знижений та нестійкий настрій, неприємні сновидіння, емоційна напруга, почуття образи та приниженої гідності. Також йому довелося приймати участь на досудовому розслідуванні, ходити на виклики до органу поліції, а потім ще приймати участь в судових засідання суду, які бувало не відбувалися з певних причин, що фактично порушувало для нього звичний спосіб життя.
Під час судового розгляду кримінального провадження в суду, ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_3 , обіцяла здійснювати відшкодування заподіяної її сином матеріальної шкоди, але на час звернення з даною позовною заявою до суду, будь-яких дій по відшкодуванню не вчиняють, в тому числі і батько ОСОБА_4 також. У позивача склалося таке враження, що вони про все забули.
Тому моральні страждання ніяким чином не припинилися. Заподіяну йому кримінальним правопорушенням ОСОБА_2 моральну шкоду, позивач оцінює в 200 000 грн.
Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення кошти в сумі 334 400 грн. та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн., а також понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрат на правничу допомогу.
Ухвалою судді від 16 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
17 вересня 2024 року, позивач надав до суду заяву про усунення недоліків за ухвалою суду разом з додатками.
Ухвалою судді від 24 вересня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали.
Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, окрім цього зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і наполягає на їх задоволенні. В разі неявки відповідачів в судове засідання, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відзив на позов не подали, причини неявки суду не повідомили.
Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачів про розгляд справи та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів.
Відповідачі у встановлений судом строк відзиву до суду не подали, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідачів не надходило.
Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з ненаданням відповідачами відзиву, зважаючи на те, що позивач не висловила своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
Як встановлено судом, в провадженні Смілянського міськрайонного суду перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (справа № 703/2179/23, провадження № 1-кп/703/220/24).
Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України та призначено покарання 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75, 104 КК України, ОСОБА_2 звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом річного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Як вбачається зі змісту зазначеного вище вироку суду, ОСОБА_2 в умовах воєнного стану 18 лютого 2023 року близько 14 години, перебуваючи в кімнаті будинку АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши ключем шафу, викрав звідти гроші в сумі 100000 грн., він же таким чином 8 березня 2023 року викрав 100000 грн., він же таким чином 12 березня 2023 року викрав 100000 грн., він же таким чином 15 березня 2023 року викрав 100000 грн. Своїми злочинним діями ОСОБА_2 заподіяв позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 400 000 грн. (а.с.11-13).

Як зазначено позивачем в позові після набранням вироку законної сили, позивачем було отримано у відділі поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області кошти в сумі 65600 грн., що були вилучені під час досудового розслідування. Таким чином позивачу із заподіяної матеріальної шкоди на суму 400 000 грн., повернуто кошти в сумі 65 600 гривень та залишається невідшкодована ОСОБА_2 заподіяна позивачу матеріальна шкода на суму 334 400 гривень.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2024 у справі № 703/2179/23 є обов`язковим для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «СовтрансавтоХолдинг» проти України», а також, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Тому, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 400 000 грн., що мало наслідком моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п.3 ч.2ст.11 ЦК Українипідставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Разом з тим, слід зазначити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Дослідивши надані суду докази, а саме копію вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2024 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, вирок набрав законної сили 28.05.2024 та копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 24.06.2022 ВДРАЦ у м. Смілі Черкаського району ЦМУ МЮ (м. Київ), актовий запис 444, відповідно до якого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Торецьк Бахмутського району Донецької області, суд вважає доведеним понесення позивачем матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди, яка заподіяна позивачу внаслідок протиправних дій відповідача в сумі 334 400 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановленихчастиною другою цієї статті.

Згідно з пунктами 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Суд погоджується з обґрунтуваннями позивача завданої моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, яка полягає у переживаннях, душевному та фізичному болю, психологічному дискомфорті, що призвело до зміни звичного способу його життя та потребує додаткових зусиль для відновлення.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачу.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від дій відповідача знайшло повне підтвердження дослідженими обставинами кримінального правопорушення, зазначеними у вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26квітня 2024 року.

Отже, вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди.

Враховуючи характер і глибину фізичних, душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс позивач, у зв`язку з їх тривалістю, які безумовно потягли за собою заподіяння моральної шкоди, яка полягає у порушенні його звичайного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю, останній має право на відшкодування моральної шкоди. Тому суд приходить до переконання, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз.

Визначаючи розмір шкоди, суд виходить з вищенаведених норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Тому суд вважає розмір моральної шкоди в сумі 200 000 грн. таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні.

Разом з тим, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну та моральну шкоду, при цьому просить також, у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_2 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, вказану шкоду стягнути у частці, якої не вистачає, або в повному обсязі в солідарному порядку з його матері ОСОБА_3 та батька ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст.. 1179 ЦК України, неповнолітня особа відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками.

Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про наявність у неповнолтінього ОСОБА_2 майна, достатнього для відшкодування шкоди, відтак суд приходить до висновку про необхідність стягнення матеріальної та моральної шкоди, з батьків неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку та судових витрат у рівних частках.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

В позовній заяві позивач зазначив, що ним понесені витратина правничу допомогу адвоката під час складання позовної заяви та під час судового розгляду очікує понести судові витрати на правничу допомогу, документальне підтвердження, яке надасть під час розгляду справи у суді.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони.

Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю та суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

Суд, враховує, що визначення обсягу доказової бази, в тому числі на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, є безпосереднім правом кожного учасника справи, а вирішення питання щодо належності, допустимості, достовірності та достатності таких доказів належить до компетенції суду під час розгляду заяви щодо розподілу судових витрат по суті.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зобов`язаний врахувати подані стороною докази та надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання, однак позивачем не було надано жодного належного доказу, який би підтверджував підстави для стягнення понесених ним витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року 3674-VI передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 грн.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», його необхідно стягнути з відповідачів в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 3 344 грн.

Однак окрім, заявленої майнової вимоги стосовно стягнення матеріальної шкоди за пред`явлення якої позивач має пільги стосовно сплати судового збору, судом встановлено, що позивачем заявлена ще одна вимога немайнового характеру - про стягнення завданої моральної шкоди, яка з врахуванням вищевказаних обставин підлягає оплаті судовим збором.

Як вбачається з квитанції від 17 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 при подачі до суду позовної заяви сплатив судовий збір на загальну суму 1211 грн. 20 коп.

Оскільки позивач сплатив судовий збір, його необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача у розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі ст.ст.16, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 81, 263, 280 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 334 400 (триста тридцять чотири тисячі чотириста) грн., моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн., а всього 534 400 (п`ятсот тридцять чотири тисячі чотириста) грн.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 3 344 (три тисячі триста сорок чотири) грн., тобто по 1672 грн з кожного.

Стягнути з в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисів двісті одинадцять) грн. 20 коп., тобто по 605 грн 60 коп. з кожного.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 04 березня 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Головуючий: Ю. В. Крива