05.03.2025 Справа № 756/7672/23
ун.№756/7672/23
пр.№2/756/149/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Шевчука А.В.,

секретаря Омельчук М.О.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання укладеного 22.07.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрик О.В., зареєстрованого у реєстрі за №7-1037. Також, просила: скасувати обтяження - заборону на нерухоме майно, що зареєстроване в реєстрі за №7-1037, яку було накладено за договором довічного утримання від 22.07.2010 року на квартиру АДРЕСА_1 та застосувати наслідки розірвання договору, визнавши за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру.

В обґрунтування позову вказувала, що 22.07.2010 року між нею та відповідачем у справі було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрик О.В., зареєстрованого у реєстрі за №7-1037.

Згідно з умовами зазначеного договору ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_1 , а остання в свою чергу зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_4 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами, та інше. Сторони домовились, що грошове утримання складається з первинного одноразового платежу у розмірі 75 000 грн. та щомісячних платежів у розмірі 600 грн.

Також, ОСОБА_2 зобов`язалася щомісяця разом з щомісячним грошовим утриманням, сплачувати комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1 , а саме: квартплата, послуги по утриманню будинку, плату за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання та електроенергія до 150 кВт.год, абонентська плата за телефон, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплату домофона.

За п. 8 Договору, сторони погодили, що сума грошового утримання буде щомісячно виплачуватись починаючи з моменту укладення Договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою: АДРЕСА_2 , або готівкою на руки під розписку. Сума грошового утримання підлягає індексації.

Позивач є особою похилого віку (83 роки), має ряд хронічних захворювань. Станом на день подання позову ОСОБА_4 в силу свого віку та стану здоров`я потребує сторонньої допомоги в побуті та догляду.

За твердженням позивача ОСОБА_2 з 2021 року і по теперішній час систематично порушує умови договору довічного утримання:

- не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги;

- не сплачує абонентську плату за телефон, послуги соціального пакету кабельного телебачення та не сплачує за домофон;

- систематично порушує строки оплати щомісячного грошового утримання;

- взагалі не сплачувала щомісячне грошове утримання за січень 2021р., травень 2021р., липень 2021р., жовтень 2021р., березень 2022р., квітень 2022р., травень 2022р., червень 2022р.;

- не сплачує індексацію щомісячного грошового утримання, сума якої замість 500 грн. становить 2411 грн. 30 коп. в 2023 році.

- має заборгованість по індексації щомісячного грошового утримання в розмірі 81 402 грн.

84 коп. ;

- не забезпечує позивачку харчуванням, одягом, лікарськими засобами;

- не надає догляд, не провідує позивачку, не спілкується та взагалі не цікавиться життям;

- не задовольняє потреби людини похилого віку та не створює умов для нормальної життєдіяльності;

- своєю бездіяльністю та байдужістю завдає моральної шкоди та страждань позивачу, позивач вимушена самостійно та за власні кошти сплачувати житлово-комунальні послуги.

Крім того, за твердженням позивача, відповідачка своєю байдужістю, несвоєчасним і неповним виконанням умов Договору завдала ОСОБА_4 велику шкоду, оскільки через наявність цього Договору остання не може оформити соціальну допомогу від держави по догляду вдома.

13.12.2022 року позивач направила на адресу відповідача досудову вимогу в якій просила усунути вказані претензії на що отримала відповідь на досудову вимогу, при цьому, ОСОБА_2 до цього часу так і не навідала ОСОБА_4 , не надала жодної допомоги, не провела звірку по оплаті та не сплатила заборгованість.

Позивач вказує, що є хворою людиною, стан її здоров`я різко погіршився, а тому вона наразі потребує стороннього догляду або допомоги, вона вже не може повністю самостійно себе обслуговувати.

Таким чином, ОСОБА_4 вважає істотними порушення умов договору довічного утримання зі сторони ОСОБА_2 , оскільки позивач позбавлена того на що вона розраховувала при укладенні договору, а тому просила про задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, надав відповідні пояснення.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували, мотивуючи це тим, що ОСОБА_2 добросовісно та сумлінно виконувала і виконує усі умови укладеного договору довічного утримання протягом тринадцяти років і до 2023 року були відсутні будь-які претензії з цього приводу. На розмір та своєчасність оплат у якийсь період вплинув той факт, що ОСОБА_2 та уся її сім`я були хворі на СОVID -19, а також початок повномасштабної агресії проти України та наявність в країні воєнного стану. ОСОБА_2 у відповідь на претензії ОСОБА_4 надала пропозицію про зустріч та проведення звірки по перерахованим коштам аби усунути всі непорозуміння, однак позивач не відреагувала на пропозицію звернувшись до суду. На думку ОСОБА_2 позивач свідомо створює перешкоди у виконанні договору довічного утримання і її метою є не «стягнення заборгованості», а саме «розірвання договору».

Заслухавши пояснення представника позивач, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ст.744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Ч.1 ст.745 ЦК України встановлено вимоги до форми договору довічного утримання. Так, зазначений договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи 22.07.2010 року між ОСОБА_4 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач) було укладеного договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрик О.В., зареєстрованого у реєстрі за №7-1034 (а.с. 8).

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний договір довічного утримання, позивач та відповідач діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови.

Відповідно до ч.1 ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Згідно з умовами зазначеного договору відчужувач передав у власність набувачеві квартиру АДРЕСА_1 , а остання в свою чергу зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_4 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужував самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами, та інше. Сторони домовились, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за їх спільною згодою у розмірі 600 грн. на місяць, які будуть надаватись відчужувачу щомісячно.

Сторони домовились, що грошове утримання складається з первинного одноразового платежу у розмірі 75 000 грн. перед підписанням цього договору та щомісячних платежів до 10 числа поточного місяця грошовим переказом за адресою: АДРЕСА_2 , або готівкою на руки під розписку.

Також, ОСОБА_2 зобов`язалася щомісяця сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того з ким вони укладені. До оплачуваних послуг належать: квартплата, плата за користування природним газом, теплопостачання, гаряче та холодне водопостачання та електроенергія до 150 кВт.год, абонентська плата за телефон, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплату домофона. При цьому зазначено, що набувач має передавати грошові кошти за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувачу для оплати останнім.

Крім того, у п. 8 вказаного договору зазначено, що сума грошового утримання підлягає індексації в порядку встановленому чинним законодавством. Не проведення індексації у випадку, якщо про це не було заявлено відчужувачем не вважається істотним порушенням умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що досудова вимога про неналежне та неповне виконання умов договору довічного утримання та сплату індексації грошового утримання ОСОБА_4 адресована ОСОБА_2 лише 13.12.2022 року, а відповідь ОСОБА_2 з роз`ясненням та пропозицією зустрічі для звірки, проведення перерахунків і запевненням готовності виконувати додаткові прохання датована 18.01.2023 року.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими відповідно до вимог ст.ст.77,78 ЦПК України.

При цьому, інших доказів на підтвердження претензій ОСОБА_4 щодо виконання умов договору довічного утримання до грудня 2022 року матеріали справи не містять.

Таким чином, несплата утримувачем щорічної індексації нарахованої на узгоджене сторонами грошове утримання відчужувача до грудня 2022 року не може вважатися істотним порушенням умов договору довічного утримання, що узгоджується зі змістом самого договору та правовим висновком ВС від 05.06.2019 року (справа 755/5449/17, провадження №61-48053).

При цьому, як встановлено судом, отримавши досудову вимогу та позовну заяву, відповідач ОСОБА_2 погодилась на закріплення в Додатковій угоді до договору нової збільшеної суми грошового утримання з врахуванням інфляційний процесів (а.с. 17-19).

Однією з загальних засад цивільного законодавства відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.3 ЦК України є свобода договору.

Згідно п. 7 договору довічного утримання у випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач самостійно на свій розсуд, вирішує усі питання в межах грошового утримання передбаченого цим договором, згідно обумовлених сум.

У відповідності до п. 10 договору ОСОБА_4 засвідчує, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та якісного життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору.

За умовами договору позивач заборонила когось поселяти із нею, а також не виставила будь-яких умов щодо дій утримувача із будь-якої допомоги у побуті. При цьому, свою потребу у догляді ОСОБА_4 висловила у грошовому еквіваленті.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що на виконання умов договору довічного утримання ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 первинний одноразовий платіж у розмірі 75 000 грн.

Отже, сторони у договорі погодили, що за рахунок отриманих за договором коштів ОСОБА_4 самостійно себе забезпечує усіма необхідними послугами та зазначили їх перелік у договорі, в тому числі придбання продуктів харчування, одягом, необхідною допомогою, включаючи медичну допомогу, при цьому договір не містить умов щодо особистої участі ОСОБА_2 у купівлі, приготуванні їжі, одягу, ліків, тощо.

У відповідності до ч. 2 ст. 749 ЦК України, у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватись відповідно до засад справедливості та розумності.

Таким чином, суд не виключає, що у ОСОБА_4 з липня 2010 року могли виникнути інші потреби, аніж це передбачено сторонами у договорі, при цьому за неможливості сторін добровільно вирішити спірні питання, вони мають вирішуватись керуючись засадами розумності та справедливості, враховуючи стан відчужувача та необхідні витрати набувача.

Принцип розумності - являє собою зважене вирішення питання регулювання правових відносин з урахуванням усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу) з врахуванням накопичених у суспільстві уявлень за даних історичних умов інтелектуальних можливостей, знань, досвіду з метою забезпечення справедливості, балансу інтересів в суспільстві.

Принцип справедливості - основоположний принцип права, який являє собою ідею домірності вкладеного та отриманого в усіх сферах життєдіяльності людини та їхнього правового забезпечення, а також передбачає вимогу відповідності між практичною роллю різних індивідів (соціальних груп) у житті суспільства та їхнім соціальним становищем, між їхніми правами та обов?язками, правопорушенням і відповідальністю, заслугами людей та їхнім суспільним визнанням.

При цьому, вимоги ОСОБА_4 у досудовій претензії про розірвання договору у разі незадоволення її додаткових потреб не відповідають даним принципам, особливо з огляду на більш ніж 13-річне виконання умов договору ОСОБА_2 .

За змістом договору довічного утримання відчужувач самостійно здійснює оплату комунальних послуг за кошти отримані від набувача.

У відповідності до інформації Комунального концерну «Центр комунального сервісу» про нарахування та сплату за комунальні послуги, в тому числі утримання будинку, послуги з вивезення твердих відходів, постачання теплової енергії, гарячої води, постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_2 у ОСОБА_4 з січня 2021 року до червня 2023 року існує незначна заборгованість, яка не перевищує щомісячного платежу (а.с. 108-115).

Таким чином, утворення незначної заборгованості з оплати комунальних послуг само по собі не є підставою для розірвання договору довічного утримання за відсутності підтвердження несприятливих наслідків для відчужувача, пов?язаних з можливістю проживання у спірній квартирі (якщо це прямо не зазначено у відповідному договорі).

Відповідне положення (позиція) міститься у постанові Верховного Суду від 28.10.19 року у справі №536/2258/17.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, з огляду на самостійну оплату ОСОБА_4 комунальних послуг за кошти отримані від набувача і можливі розбіжності у розрахунках, пропонувала останній провести зустріч для звірки і, у разі, дійсного виявлення заборгованості - компенсувати усі незручності та витрати.

Також, відповідачем надано виписки по рахунку в частині переказів ОСОБА_2 на картку НОМЕР_1 з призначенням платежу «Оплата по договору» з яких прослідковується переказ коштів з листопада 2021 року до липня 2023 року у більшому розмірі ніж передбачено договором, що свідчить про отримання сумарно за вказаний період ОСОБА_4 усіх коштів передбачених договором.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб та згідно Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану з 26.03.2022 строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався й діє досі.

Таким чином, суд погоджується з аргументами відповідача, що поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та введення в Україні воєнного стану беззаперечно не нівелювали умов та змісту договору довічного утримання з ОСОБА_4 , однак об`єктивно впливали на розмір та своєчасність оплат за цим договором.

На думку суду, за відсутності підтвердження звернення ОСОБА_4 до органу соціального захисту не заслуговують на увагу твердження останньої про неможливість оформлення соціальної допомоги від держави по догляду вдома, більше того вказані обставини не є підставою для розірвання договору довічного утримання.

За приписами ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

За приписами ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При цьому, суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження беззаперечного порушення, або ж невиконання ОСОБА_2 істотних умов договору довічного утримання.

За приписами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності і враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач та її представник не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання слід відмовити.

Також, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_4 про скасування обтяження - заборони на нерухоме майно, що зареєстроване в реєстрі за №7-1037, яку було накладено за договором довічного утримання від 22.07.2010 року на квартиру АДРЕСА_1 та застосування наслідків розірвання договору, визнавши за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру, оскільки дані вимоги є похідними та залежать від дійсності і чинності договору довічного утримання.

За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 3, 627, 651, 744, 745, 749, 755 ЦК України, ст, керуючись ст.ст. 5, 12-13, 76, 81, 82, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 5.03.2025 року.

Суддя А.В. Шевчук