Справа № 468/2265/24
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.02.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання Серака Д.В., позивачки ОСОБА_1 , розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 468/2265/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування частини земельної ділянки та визнання права на частину земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про витребування 1/2 частини земельної ділянки та визнання за нею права власності на вказану частину.

На обґрунтування вимог позивачка в заяві зазначила, що є власником 55/100 житлового будинку по АДРЕСА_1 . Власником інших 45/100 вказаного будинку є відповідачка. Попередній власник частки відповідачки без відома позивачки зареєстрував за собою право власності на цілу частку земельної ділянки, яка призначена для обслуговування вказаного будинку, з кадастровим номером :03:046:0007. Внаслідок протиправної реєстрації за відповідачкою права власності на всю земельну ділянку позивачка позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на належну їй за законом частину такої земельної ділянки, як наслідок цього реалізувати в повній мірі правомочності власника будинку.

На підставі викладеного позивачка, уточнивши письмовою заявою від 09.12.2024 року свої позовні вимоги, просила витребувати у відповідачки на свою користь 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:046:0007, вважати дану земельну ділянку спільною частковою власністю сторін в рівних частинах по 50/100.

Процесуальні дії у справі та заяви сторін.

Позов надійшов до суду 13.11.2024 року.

15.11.2024 року позовна заява була залишена без руху, копія ухвали отримана позивачем 29.11.2024 року.

У визначений судом строк 09.12.2024 року позивач надав додаткові матеріали та в письмовій заяві уточнив свої позовні вимоги.

16.12.2024 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

31.01.2025 року підготовче провадження у справі закрите та призначений судовий розгляд по справі на 24.02.2025 року.

Позивачка при розгляді справи в суді підтримала позов.

Відповідачка до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлялася шляхом публікації оголошення про виклик на веб-порталі судової влади України. До суду не надійшло відзиву на позов.

Заява від імені відповідачки про розгляд справи за її відсутності надана до канцелярії суду позивачкою, що у комплексі з очевидною схожістю тексту заяви від імені відповідачки з текстом позовної заяви не може бути підставою для її врахування.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні у справі матеріали (копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.09.2024 року; копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.09.2024 року; копію заяви ОСОБА_1 від 11.04.2024 року; копію відповіді Баштанської міської ради від 09.05.2024 року; копію договору дарування від 31.01.2007 року №95; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.02.2007 року; копію витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 02.12.2024 року), суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка набула у власність на підставі договору дарування від 31.01.2007 року №95 у ОСОБА_3 55/100 житлового будинку по АДРЕСА_1 .

З 13.11.2006 року власником інших 45/100 вказаного житлового будинку був ОСОБА_4 .

22.10.2010 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером :03:046:0007 площею 0,1.

14.09.2013 року вказані вище 45/100 житлового будинку та цілу частку земельної ділянки з кадастровим номером :03:046:0007 після ОСОБА_4 успадкувала відповідачка ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час набуття права власності на частину будинку позивачкою) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Відповідно до ст. 377 ЦК України (в редакції, яка діяла на час набуття права власності на частину будинку позивачкою) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року по справі №200/606/18 правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (у період з 01 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України; - стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, зокрема про набуття земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості, який на ній розмішений, чи про набуття такого об`єкта окремо від земельної ділянки, якщо таке набуття не допускається в силу закону.

За такого, набувши право власності на частину житлового будинку, позивачка за принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі набула право власності на відповідну їй частину земельної ділянки, тому набуття права власності на всю таку земельну ділянку, в тому числі і частку позивачки, ОСОБА_4 і її подальше спадкування відповідачкою є протиправним.

При цьому через реєстрацію права власності відповідачки на цілу частку спірної земельної ділянки позивачка не має змоги зареєструвати право власності на свою частину такої земельної ділянки.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, оскільки в уточнених в письмовій заяві від 09.12.2024 року позовних вимогах позивачка просила витребувати у відповідачки на свою користь 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:046:0007, вважати дану земельну ділянку спільною частковою власністю сторін в рівних частинах по 50/100, то суд обмежений такими вимогами щодо встановлення того, що позивачу належить 1/2 частина спірної земельної ділянки та щодо витребування з відповідача такої частини земельної ділянки.

Щодо ефективного способу захисту порушених прав позивачки, то відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року по справі №200/606/18 за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

За такого в даній справі вимога про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки є неефективним способом захисту її порушеного права, і для цього достатньо встановлення в мотивувальній частині судового рішення факту належності позивачці на праві власності 1/2 частини земельної ділянки, натомість ефективним способом захисту є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки, що є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності позивачки ОСОБА_1 на 1/2 такої земельної ділянки.

Отже, судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 належить право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:046:0007 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим з чужого незаконного володіння відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 належить витребувати 1/2 частину вказаної земельної ділянки.

Тому позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування частини земельної ділянки та визнання права на частину земельної ділянки задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:046:0007 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошене скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий).

Повне судове рішення складене 03.03.2025 року.

Суддя: