УХВАЛА

03 березня 2025 року

м. Київ

справа № 215/601/23

провадження № 61-2523ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Петрова Є. В., Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Коротенка Є. В., Гудими Д. А., Сакари Н. Ю., Коломієць Г. В., Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., Фаловської І. М., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави Україна про відшкодування моральної шкоди.

Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 29 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року залишив без змін.

24 лютого 2025 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2025 року в указаній вище справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 лютого 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В., судді, які входять до складу колегії: Грушицький А. І., Литвиненко І. В.

Касаційна скарга містить заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Петрова Є. В., Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Коротенка Є. В., Гудими Д. А., Сакари Н. Ю., Коломієць Г. В., Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., Фаловської І. М., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. Вважає, що існують обґрунтовані припущення, що викликають сумніви у неупередженості або об`єктивності суддів та зацікавленість у кінцевому рішенні.

У ЦПК України передбачено підстави відводу судді.

У частині першій статті 36 ЦПК України зазначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно зі статтею 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Тобто цивільним процесуальним законом чітко визначені підстави відводу судді, одним з яких є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані «справа Гаусшильдта» (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

Відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

ОСОБА_1 не навів жодних обставин, які б свідчили про упередженість суддів Петрова Є. В., Грушицького А. І. та Литвиненко І. В. під час розгляду справи № 215/601/23, а його припущення про можливі мотиви та дії як колегії суддів так і окремого судді колегії не можуть бути підставою для відводу суддів, оскільки не підтверджують наявність об`єктивних сумнівів у їх неупередженості й не підтверджені жодними належними доказами.

Доводи ОСОБА_1 є судженнями, які не мають належного обґрунтування та підтвердження, а по суті зводяться до його незгоди з судовими рішеннями попередніх інстанцій по суті спору, а також до необґрунтованих звинувачень у вчиненні кримінальних правопорушень.

Отже, доводи заяви ОСОБА_1 не містять посилання на обставини, які б дали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість суддів Верховного Суду Петрова Є. В., Грушицького А. І., Литвиненко І. В.

Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Суд оцінює обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Тому доводи розглядуваної заяви не можуть слугувати підставою для відводу судді, оскільки не підтверджують наявність об`єктивних сумнівів у його неупередженості та об`єктивності, а також наявність підстав вважати, що судді Петров Є. В., Грушицький А. І., Литвиненко І. В. прямо заінтересовані у результаті розгляду справи.

Інших змістовних доводів та підстав для відводу суддів Петрова Є. В., Грушицького А. І., Литвиненко І. В. заявник не наводить.

Враховуючи необґрунтованість заявленого відводу, питання про відвід, відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Водночас заява про відвід щодо інших суддів Верховного Суду підлягає залишенню без розгляду, оскільки відвід заявлено суддям Коротенку Є. В., Гудимі Д. А., Сакарі Н. Ю., Коломієць Г. В., Зайцеву А. Ю., Тітову М. Ю., Фаловській І. М., Мартєву С. Ю., Сердюку В. В., Краснощокову Є. В., Пархоменку П. І., які не входять до складу колегії суддів, визначеної для розгляду справи № 215/601/23, провадження № 61-2523ск25.

Керуючись статтями 33, 36, 40, 260 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коротенка Є. В., Гудими Д. А., Сакари Н. Ю., Коломієць Г. В., Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., Фаловської І. М., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. залишити без розгляду.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Петрова Є. В., Грушицького А. І., Литвиненко І. В. визнати необґрунтованою.

Заяву про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Петрова Є. В., Грушицького А. І., Литвиненко І. В. передати для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко