МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/1146/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Замниборщ А.С.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,
встановив:
У вересні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_4 , посилаючись на те, що з відповідачкою у справі він перебував у зареєстрованому шлюбі, який був за рішенням суду розірваний.

В період шлюбу у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю.

Позивач зазначав, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2012 року з нього на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були стягнуті аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував, що станом на теперішній час в провадженні Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі-Овідіопольський ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ(м. Одеса)) перебуває виконавче провадження в АСВП №45868808 з примусового виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2012 року за виконавчим листом №1519/2-8506/11.

Примусове стягнення аліментів за рішенням суду відбувається з його нарахованої заробітної плати та пенсії по інвалідності.

На даний час він є військовослужбовцем та проходить з 06 липня 2022 року по теперішній час військову службу у в/ч НОМЕР_1 у військовому званні солдата на посаді гранатометника.

Стверджував, що з моменту прийняття 06 лютого 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його життєві обставини змінились, тому він не має можливості виплачувати аліменти у розмірі частки від усіх його доходів на утримання доньки, оскільки став інвалідом 2 групи у результаті отримання поранення при безпосередній участі у бойових діях на Донбасі, а також несе витрати пов`язані зі службою, а саме на житло, оскільки він переїхав у зв`язку зі службою в іншу місцевість у Донецьку область, витрати на пальне та обслуговування особистого автомобіля, який використовує зі службою та інші витрати.

Крім того, у зв`язку з пораненням, він також несе витрати на своє лікування, а саме на придбання ліків, візитів до докторів тощо.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зменшити розмір аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі прожиткового мінімуму на дитину 2024 року 3196,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2024 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.32).
Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режиме відео конференції залишено без задоволення (а.с.71).
Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено (а.с.105-106).
Ухвалою суду від 29 січня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с.112).
Представник позивача, діючий на підставі ордеру від 25 вересня 2024 року в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Раніше надав відповідь на відзив (а.с.5,6,50-55).

Представниквідповідачки, діючий на підставі ордеру від 22 жовтня 2024 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надав відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.34-41,42,43).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 15 СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 29 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1489 (а.с. 45 звор.).
В період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає разом з матір`ю.

Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2012 року з позивача на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були стягнуті аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21 лютого 2012 року на виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2012 року було видано виконавчий лист №2-89506/11.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.45 звор.).

Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 17 грудня 2014 року було відкрито виконавче провадження ВП №45868808 з виконання виконавчого листа №2-89506/11 виданого 21 лютого 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

Постановою головного державного виконавця Овідіопольського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 25 жовтня 2023 року було накладено арешт на всі відкриті рахунки боржника ОСОБА_3 у банківських установах, в межах суми стягнення (а.с.17).

Постановою головного державного виконавця Овідіопольського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 03 січня 2024 року було звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 (а.с.16).

Постановою головного державного виконавця Овідіопольського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 30 жовтня 2024 року було звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 (а.с.83).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів, заборгованість останнього станом на вересень 2024 року складає 172663,11 грн. (а.с.47).

Встановлено, що 07 лютого 2023 року позивачу ОСОБА_3 була встановлена 2 групи інвалідності (травма пов`язана із захистом батьківщини) строком до 01 березня 2024 року, що підтверджується довідкою МСЕК та пенсійним посвідченням (а.с.7,15,27).

При цьому суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів про продовження позивачу 2 групи інвалідності після 01 березня 2024 року, безстроково.

Відповідно до довідки в/ч № НОМЕР_2 від 12 вересня 2024 року солдат ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 06 липня 2022 року по теперішній час (а.с.11).

З змісту довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 03 жовтня 2024 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_6 01 лютого 2013 року змінила своє прізвище на ОСОБА_7 , а 04 листопада 2019 року змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.31).

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року встановлено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки він на даний час є військовослужбовцем, з 06 липня 2022 року по теперішній час проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 у військовому званні солдата на посаді гранатометника, тому несе витрати пов`язані зі службою, а саме витрачає свої кошти на оренду житла, оскільки він переїхав у зв`язку зі службою в іншу місцевість, а саме у Донецьку область, а також несе витрати на пальне та обслуговування особистого автомобіля, який використовує зі службою.
Крім того, за цей час став інвалідом 2 групи у результаті отримання поранення при безпосередній участі у бойових діях на Донбасі.

На підтвердження витрат на оренду житла, позивач надав копію договору оренди від 09 квітня 2024 року, оренда плата 7000,00 грн. у місяць (а.с.8-9,10).

Також на підтвердження витрат для обслуговування особистого автомобіля, який використовує зі службою, позивачем надано копії накладних (а.с.18,19,2021,22,23,24).

З змісту постанови Верховного суду від 16 вересня 2020 року по справі N 565/2071/19 вбачається, що ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2025 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років 3028,00 грн.

Суд вважає, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з отриманням інвалідності, оскільки не надав суду доказів на підтвердження проходження лікування та придбання ліків.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач фактично аліменти на доньку до 2022 року не сплачував, тому має велику заборгованість, яку сплачує з серпня 2022 року по теперішній час.

Отже, суд вважає, що позивач не надав доказів того, що його матеріальний стан погіршився.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ураховуючи встановлені судом обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе відповідачка на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, а також те, що позивач зобов`язаний також надавати матеріальну допомогу ї іншим своїм дітям, суд вважає, що позивач має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі частини з усіх його доходів.

Посилання представника позивача в процесі судового розгляду на те, що розмір аліментів, які стягнути з позивача на утримання доньки є занадто великими, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання дитини не є правом батька, а є його обов`язком.

Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому.

Отже за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки, задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Малиновського районного суду

м. Одеси від 06 лютого 2012 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач отримав інвалідність та несе витрати щодо оренди житла та придбання палива для обслуговування особистого транспортного засобу, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Суд вважає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення своїх особистих витрат.

В процесі судового розгляду встановлено, що позивач з 06 липня 2022 року по теперішній час проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , отримує грошове забезпечення та з 2023 року пенсію.

Суд вважає, що перебування позивача на військовій службі не є доказом погіршення його матеріального становища, оскільки оплата позивачем орендної плати за квартиру в розмірі 7000,00 грн. в місяць та витрати на обслуговування особистого автомобіля свідчить про інше.

Крім того, суд звертає увагу на те, що фінансові труднощі виникли у позивача не у зв`язку з оплатою аліментів, а у зв`язку з погашенням заборгованості по аліментам, яка виникла з 2013 року.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір позивачу не повертається.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 188, 192 СК України ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 05 березня 2025 року.

Суддя: О.М. Сегеда