Справа № 216/8013/24
провадження 2/216/1017/25
РІШЕННЯ

іменем України

19 лютого 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Шакули Є.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 14.08.2024 сталася ДТП за участю транспортного засобу «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_2 та транспортного засобу «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 . Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2024 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault Logan» була забезпечена полісом АТ «Страхова компанія «ІНГО». На відшкодування шкоди, завданої ДТП, АТ «Страхова компанія «ІНГО» здійснило виплату позивачу у розмірі 12384,00 грн. Разом з цим, згідно з долученими до справи документами, розмір матеріального збитку, завданого позивачу становить 25700,00 грн. Таким чином, невідшкодована сума матеріальних збитків складає 13316,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Зважаючи на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Представник АТ «Страхова компанія «ІНГО» подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що товариство не погоджується з позовними вимогами позивача, вважає, що АТ «Страхова компанія «ІНГО» виконала свої обов`язки по відшкодуванню нанесеної позивачу шкоди в повному обсязі, сплативши вартість відновлювального ремонту транспортного засобу на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку та страхового акта. Натомість докази, надані позивачем на підтвердження завданої шкоди, є неналежними та не можуть бути підставою для доплати страхового відшкодування.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 14 серпня 2024 року, о 10 год. 55 хв., біля буд. 97 по вул. Героїв полку «Азов» в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Renault Logan», номерний знак НОМЕР_1 , не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, перед початком руху, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не звернулась у разі потреби за допомогою до інших осіб та під час руху заднім ходом, не впевнившись у безпеці скоїла наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai Sonata», номерний знак НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2024 у справі №216/6046/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчинені ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Зазначена постанова набрала законної сили 24.09.2024.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була забезпечена полісом АТ «Страхова компанія «ІНГО» №220393895; чинний до 18.05.2025 включно; страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 320000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну 160000,00 грн.

27.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається зі Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу №35-D/15/80 від 29.08.2024, складеного ФОП ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 12384,59 грн без ПДВ.

На підставі вищевказаного Звіту відповідачем було складено страховий акт №7291909 та згідно з платіжною інструкцією від 06.09.2024 на рахунок позивача було сплачено 12384,59 грн.

Аналізуючи норми права на які посилалися сторони у справі, а також норми права, які слід застосувати суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Пленум Верховного Суду України у постанові №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою, другою ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

З аналізу змісту Глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі, моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб, тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України щодо майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України щодо моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Проте, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу №35-D/15/80 від 29.08.2024, складеного ФОП ОСОБА_3 на замовлення АТ «Страхова компанія «ІНГО», вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 12384,59 грн без ПДВ.

Згідно з платіжною інструкцією від 06.09.2024 на рахунок позивача страховою компанією було сплачено вказану грошову суму.

Разом з цим, позивач вказує, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 25700,00 грн, на підтвердження зазначеного надав суду акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000007 від 28.10.2024, складений ФОП ОСОБА_4 , свідоцтво про державну реєстрацію ФОП та Витяг з реєстру платників єдиного податку.

Так, у акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) виконавцем робіт зазначено ФОП ОСОБА_5 , який є фізичною особою-підприємцем та основним видом його діяльності, згідно з КВЕД ДК 009:2010 є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

Послуги, які ФОП ОСОБА_5 надав позивачу полягали в тому, що останній здійснив: розбирання та складання лівої передньої двері, зняття та встановлення, переднього лівого колеса, переднього лівого підкрилка, переднього бампера, передньої лівої фари, рихтування двері, фарбування двері та переднього лівого підкрилку. Вартість зазначених робіт склала 25700,00 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 у справі №753/19288/14-ц, у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. Особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Оскільки автомобіль фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем.

Згідно з постановою Верховного суду від 25.03.2019 у цивільній справі №591/3152/16-ц факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів.

Це також підкреслено і в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: якщо особа після ДТП виконала роботи по ремонту, то відшкодування збитків відбувається на підставі тих документів, що підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та витрачених матеріалів і саме ці витрати мають бути їй відшкодовані».

За таких обставин суд погоджується із доводами позивача, оскільки з долученого до відзиву Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 29.08.2024, складеного ФОП ОСОБА_3 , вбачаються лише можливі витрати позивача, а не фактичні, понесені ним для відновлення автомобіля.

Враховуючи вищезазначені норми права та оцінюючі надані позивачем докази суд приймає їх до уваги та вважає їх належними та допустимими доказами, які підтверджують вартість відновлювального ремонту транспортного засобу.

При цьому той факт, що акт здачі-прийняття робіт не містить підпису замовника (позивача) не може бути підставою для визнання його неналежним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Таким чином з АТ «Страхова компанія «ІНГО» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, тобто матеріальна шкода у розмірі 13315,41 грн: (25700,00 грн (фактичний розмір шкоди) 12384,59 грн (сума страхового відшкодування)).

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у справі у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1126,48 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 1166, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 12, 13, 76-82, 133, 137, 139, 141, 223, 257, 259, 263-265, 274, 354-355 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13315,41 грн (тринадцять тисяч триста п`ятнадцять гривень 41 копійка).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1126,48 грн (одна тисяча сто двадцять шість гривень, 48 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО», , місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ