УХВАЛА

19 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 754/16461/21

провадження № 61-4648св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Петрова Є. В.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Пророка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Наталія Сергіївна,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року у складі судді Грегуль О. В.та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року у складі колегії суддів Кулікової С. В., Музичко С. Г., Болотова Є. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Наталія Сергіївна, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д. В., третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Н. С., про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати недійсним акт про передання майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 08 жовтня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

- визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися, від 13 жовтня 2021 року № 2596, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н. С.;

- скасувати запис про державну реєстрацію права власності від 13 жовтня 2021 року № 44462589.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що приватний виконавець не мав права виставляти майно на прилюдні торги, і тим більше в результаті торгів, які не відбулися, видавати акт про передання майна стягувачу, на підставі якого стягувач отримав свідоцтво про право власності на майно, оскільки у цей час позивач оскаржував у судовому порядку оцінку вартості майна, а також ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року про надання дозволу на звернення стягнення на майно.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Деснянський районний суд міста Києва рішення від 18 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивач не надав доказів на підтвердження неправомірності дій приватного виконавця щодо передання майна стягувачу і не довів, що оспорюваними актом та свідоцтвом були порушені його права і законні інтереси.

Київський апеляційний суд постановою від 28 лютого 2024 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишив без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року - без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що передання приватним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята виконавцем у результаті цієї процедури, та складений виконавцем акт про передання майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Отже, позовні вимоги про визнання недійсним акта приватного виконавця про передання майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 08 жовтня 2021 року не привели б до захисту прав позивача та не відповідають належному способу захисту у цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Разом із тим способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб.

Так, позивач, серед іншого, заявив позовні вимоги про скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулися, із скасуванням записів про проведену державну реєстрацію права власності, які обґрунтував тим, що під час проведення торгів він оскаржував оцінку вартості нерухомого майна та ухвалу суду про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Проте зазначені доводи не свідчать про порушення прав позивача та не можуть бути правовою підставою для задоволення його позовних вимог, оскільки згідно з приписами Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок № 2831/5), та Закону України «Про виконавче провадження» оскарження оцінки вартості майна та судового рішення про звернення стягнення на нерухоме майно боржника не перешкоджає проведенню торгів та не є підставою для їх зупинення.

Крім того, Київський апеляційний суд постановою від 03 листопада 2021 року залишив без змін ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року у справі № 754/8071/19, якою задоволено подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Водночас Деснянський районний суд міста Києва рішенням від 19 вересня 2022 року у справі № 754/9340/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Ляпіна Д. В. про визнання недійсним висновку про оцінку майна.

Враховуючи те, що позивач не довів порушення його прав та законних інтересів під час відчуження спірного майна, колегія суддів вважала обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій з урахуванням подальших уточнень просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначив, що відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах положень статей 203, 215 ЦК України та статей 57, 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Уточнену касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивував тим, що приватний виконавець не мав права передати майно на реалізацію, оскільки на момент виставлення майна на прилюдні торги позивач як боржник у виконавчому провадженні оскаржував у судовому порядку результати визначення оцінки майна.

Крім того, на момент виставлення майна на прилюдні торги він також оскаржував в апеляційному порядку ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року про надання дозволу на звернення стягнення на майно.

Вважає, що зазначені обставини є підставою для визнання оспорюваних акта про передання майна стягувачу та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися, недійсними відповідно до статей 203, 215 ЦК України.

Аргументи інших учасників справи

У липні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д. В. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити цю скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Наведені у скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який перевірив їх та спростував відповідними висновками.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 15 травня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Деснянського районного суду міста Києва.

05 червня 2024 року справу № 754/16461/21 передано до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 29 січня 2025 року призначив справу до судового розгляду.

Фактичні обставини, з`ясовані судами

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д. В. перебувало зведене виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання трьох виконавчих листів, виданих Деснянським районним судом міста Києва, щодо боржника ОСОБА_1 , а саме:

- виконавчого листа, виданого 10 жовтня 2011 року у справі № 2-2166/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 388 931,10 грн (том 1, а. с. 74);

- виконавчого листа, виданого 17 грудня 2019 року у справі № 754/8071/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання за договором позики за період з 17 березня 2011 року до 01 листопада 2019 року у розмірі 99 721,91 грн і судових витрат зі сплати судового збору у сумі 2 623,56 грн (том 1, а. с. 73);

- виконавчого листа, виданого 23 лютого 2021 року у справі № 754/6558/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання за договором позики за період з 17 березня 2011 року до 02 червня 2020 року у розмірі 650 253,45 грн і судових витрат зі сплати судового збору у сумі 6 500,00 грн (том 1, а. с. 75).

Деснянський районний суд міста Києва ухвалою від 22 березня 2021 року у справі № 754/8071/19, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, задовольнив подання приватного виконавця Ляпіна Д. В. про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , а саме нежитлові приміщення літ. «А» загальною площею 137,65 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 46/100 частин від нежилих приміщень загальною площею 301,20 кв. м, право власності на які не зареєстровано в установленому законом порядку (том 1, а. с. 20, 21).

07 травня 2021 року приватний виконавець Ляпін Д. В. прийняв постанову про опис та арешт нежитлових приміщень літ. «А» загальною площею 137,65 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 89-91).

На підставі заяви стягувача ОСОБА_2 приватний виконавець Ляпін Д. В. постановою від 13 травня 2021 року призначив суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецексперт» (далі - ТОВ «Укрспецексперт») для участі у виконавчому провадженні (том 1, а. с. 92, 94).

Звітом (висновком) ТОВ «Укрспецексперт» про незалежну оцінку вартості майна боржника від 18 травня 2021 року підтверджується, що станом на 14 травня 2021 року ринкова вартість нежитлових приміщень літ. «А» загальною площею 137,65 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1 263 360,00 грн (том 1, а. с. 95).

26 травня 2021 року приватний виконавець Ляпін Д. В. подав до Державного підприємства «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна (том 1, а. с. 96-98).

Згідно з протоколами проведення електронних торгів від 25 червня 2021 року № 544059, від 29 липня 2021 року № 54862, від 19 серпня 2021 року № 550674 торги стосовно арештованого майна - нежитлових приміщень літ. «А» загальною площею 137,65 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (том 1, а. с. 99-101).

За наслідками нереалізації майна на третіх електронних торгах приватний виконавець Ляпін Д. В. запропонував стягувачу залишити за собою нереалізоване майно за стартовою ціною третіх торгів - 884 352,00 грн (том 1, а. с. 102).

02 жовтня 2021 року стягувач ОСОБА_2 повідомив приватного виконавця про свій намір залишити за собою нереалізоване майно в рахунок погашення боргу (том 1, а. с. 103).

08 жовтня 2021 року приватний виконавець Ляпін Д. В. прийняв постанову та склав акт про передання майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно з якими проведені з дотриманням законодавства прилюдні повторні (треті) електронні торги не відбулися і стягувачу ОСОБА_2 за його згодою передано у власність нежитлові приміщення загальною площею 137,64 кв. м, що становить 46/100 частин від нежитлових приміщень загальною площею 301,20 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 884 352,00 грн (том 1, а. с. 105, 106).

На підставі зазначеного акта приватного виконавця про передання майна стягувачу у рахунок погашення боргу 13 жовтня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Н. С. видала свідоцтво, зареєстроване у реєстрі за № 2596, яким посвідчила право власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення літ. «А» загальною площею 137,64 кв. м, що становить 46/100 частин від нежитлових приміщень загальною площею 301,20 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 884 352,00 грн (том 1, а. с. 16).

Деснянський районний суд міста Києва рішенням від 19 вересня 2022 року у справі № 754/9340/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Ляпіна Д. В., третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним висновку про оцінку майна.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі ОСОБА_1 зазначав те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах положень статей 203, 215 ЦК України та статей 57, 74 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з таких підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

У пункті 4 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

Аналіз пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, то касаційне провадження закривається.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Відповідно до наведених правових норм виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими виконавча служба укладає відповідний договір.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 2831/5 у редакції, чинній на час проведення електронних торгів, електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21) дійшла висновку про те, що з огляду на правову природу процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та, враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, проведення процедури прилюдних торгів є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, публічних торгах та визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

У правовій доктрині сформульовано точку зору, згідно з якою продавцем майна, яке реалізується з торгів у межах виконання рішення суду, є власник майна, оскільки саме його майно продається; держава не переносить на себе право власності на це майно і діє в зазначеному випадку від імені власника-боржника.

Таким чином, аналіз змісту статей 203, 215, 650, 655 і 656 ЦК України та положень Порядку № 2831/5 свідчить, що реалізація майна на прилюдних торгах полягає у продажі майна, за яким продавцем відчужуваного майна є боржник, переможець прилюдних торгів виступає покупцем, а особами, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів; складання за результатами проведення прилюдних торгів акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 587/2230/21 (провадження № 61-5981сво23).

Водночас Закон України «Про виконавче провадження» допускає, що реалізація арештованого майна на електронних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний / приватний виконавець, а саме: у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на електронних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 61 Закону).

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на електронних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом електронних торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені електронні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем).

Отже, у разі залишення стягувачем за собою нереалізованого майна оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна як окремого документа законодавством не передбачено. Натомість такий договір укладається шляхом звернення виконавця до стягувача з пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна з одночасним припиненням права вимоги стягувача до боржника в межах вартості нереалізованого майна (оферта) та виявлення стягувачем волі залишити за собою це майно (акцепт). Виконання договору з боку покупця (стягувача) полягає у внесенні на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець приймає постанову про передання майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця. З цією метою виконавець складає акт та видає або надсилає його покупцю, покупець отримує свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України «Про нотаріат»), звертається до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

У справі, яка є предметом перегляду, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зокрема, суд апеляційної інстанції керувався тим, що позовні вимоги про визнання недійсним акта приватного виконавця про передання майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 08 жовтня 2021 року не привели б до захисту прав позивача та не відповідають належному способу захисту у цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Подібні за змістом висновки зробив Верховний Суд у постановах від 03 липня 2019 року у справі № 206/2421/16 (провадження № 61-12527св18) та від 31 січня 2024 року у справі № 755/4534/21 (провадження № 61-9018св23).

У цих постановах Верховний Суд зазначив: «Відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Водночас Закон України «Про виконавче провадження» допускає, що реалізація арештованого майна на електронних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний / приватний виконавець, а саме: у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на електронних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 61 Закону).

Передбачена Законом України «Про виконавче провадження» процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою така процедура разом з відповідними постановою та актом виконавця не може бути ототожнена з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів виконавець також складає акт.

Таким чином, передача виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України».

У справі, яка є предметом перегляду, суд апеляційної інстанції також виснував, що доводи позивача про те, що під час проведення торгів він оскаржував оцінку вартості нерухомого майна та ухвалу суду про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, не свідчать про порушення прав позивача та не можуть бути правовою підставою для задоволення його позовних вимог, оскільки згідно з приписами Порядку № 2831/5 та Закону України «Про виконавче провадження» оскарження оцінки вартості майна та судового рішення про звернення стягнення на нерухоме майно боржника не перешкоджає проведенню торгів та не є підставою для їх зупинення.

Верховний Суд у постанові від 08 січня 2024 року у справі № 2-3894/09 (провадження № 61-8199св23) зазначив:

«У частинах першій-третій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Згідно із частиною п`ятою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом».

Отже, Верховний Суд у своїх постановах вже неодноразово викладав висновки щодо питання застосування положень статей 203, 215 ЦК України та статей 57, 74 Закону України «Про виконавче провадження» у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, й суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення з урахуванням цих висновків.

Крім того, Верховний Суд не вважає за необхідне відступити від таких висновків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява № 19164/04).

Таким чином, касаційне провадження, відкрите на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, підлягає закриттю.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на те, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, касаційне провадження у цій справі підлягає закриттю згідно з пунктом 4 частини першої статті 396 ЦПК України.

Керуючись статтею 260, пунктом 4 частини першої статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі № 754/16461/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Наталія Сергіївна, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року закрити з підстав передбачених пунктом 4 частини першої статті 396 ЦПК України.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Є. В. Петров
СуддіА. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
В. В. Пророк
О. М. Ситнік