Провадження № 2/756/1408/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.

за участі секретаря - Погорелової В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в сумі 67 600,54 грн та судових витрат у розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 01.12.2020, 09.02.2021 та 12.04.2021 між сторонами були укладені кредитні договори, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у загальному розмірі 57 622,00 грн зі сплатою відсотків та комісії за користування кредитом.

Позивач всі зобов`язання які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договорами.

Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами, внаслідок чого станом на 09.09.2024 утворилась заборгованість у загальному розмірі 67 600,54 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту складає 40 507,86 грн; заборгованість за процентами складає 10,25 грн; заборгованість за комісією складає 27 082,43 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 грудня 2024 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, у якій просив про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала відзив, у якому позовні вимоги визнавала частково, а саме у розмірі тіла кредиту та нарахованих процентів. Щодо нарахованої комісії у загальному розмірі 27 082,43 грн відповідач зазначила, що положення договорів стосовно комісії є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак у цій частині позову просила відмовити.

Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі з огляду на таке.

Суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

01 грудня 2020 року між позивачем АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем ОСОБА_1 на підставі її заяви № 01 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 15 000,00 грн строком на 24 місяці на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%.

Крім того, 09.02.2021 між сторонами укладено кредитний договір № 201, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 30 000,00 грн строком на 24 місяці на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%.

До того ж, 12.04.2021 між сторонами укладено кредитний договір № 801, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 12 622,00 грн строком на 24 місяці на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99%.

Суд установив, що позивач всі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договорів, виконав у повному обсязі, а саме видав кредити у розмірах, встановлених указаними вище договорами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З усіма істотними умовами кредитування відповідач була ознайомлена, що підтверджується її підписом у паспортах споживчих кредитів, в яких закріплено, зокрема строк договору, строк кредитування, мета отримання кредиту, процента ставка за користування кредитними коштами, розмір комісії та порядок повернення кредиту, комісії тощо.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами, внаслідок чого станом на 09.09.2024 у неї перед позивачем утворилась наступна заборгованість:

-за договором № 01 від 01.12.2020 у розмірі 15 029,41 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту складає 8 748,35 грн; заборгованість за процентами складає 2,06 грн; заборгованість за комісією складає 6 279,00 грн;

-за договором № 201 від 09.02.2021 у розмірі 35 252,63 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту складає 21 242,54 грн; заборгованість за процентами складає 5,42 грн; заборгованість за комісією складає 14 004,67 грн;

-за договором № 801 від 12.04.2021 у розмірі 17 318,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту складає 10 516,97 грн; заборгованість за процентами складає 2,77 грн; заборгованість за комісією складає 6 798,76 грн.

Розрахунки заборгованості за кредитними договорами, надані позивачем, не спростовано відповідачем.

Відповідно до позиції Верховного Суду у цивільній справі № 278/2177/15-ц, викладеній у Постанові від 17.12.2020, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України, якщо він досліджується разом з іншими доказами у сукупності.

Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у цивільній справі № 200/5647/18.

Таким чином, виписки які містяться в матеріалах справи, згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018, є первинними документами, які фіксують здійснення банківських операцій, а отже підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів та здійснення нею банківських операції у тому числі сплати процентів.

Стосовно нарахування комісії на кредитні договори суд уважає правильним звернути увагу сторін на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення кредитних договорів), реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення кредитних договорів) не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов?язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією, що викладена у Постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року по справі № 201/10403/19.

Беручи до уваги наведене, суд доходить висновку, що позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості необхідно задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 9-14, 19, 23, 81, 89, 133, 141 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, 4; ) з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) кредитну заборгованість в загальному розмірі 67 600 (шістдесят сім тисяч шістсот) гривень 54 копійки та судовий збір у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.В. Белоконна