Провадження №2/523/1038/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Одеси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, 14.12.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 3601-2366-1 за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі: 5000 гривень, строком на 365 днів, шляхом переказу на платіжну карту № НОМЕР_1 емітовану КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків у розмірі: 3,5% від суми кредиту за кожен день користування та 1 277,5% річних.

Кредитний договір було підписано за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 89541 в особистому кабінеті.

Представник позивача зазначає, що просить стягнути з відповідача на користь позивача виключено прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 03.01.2024 року по 30.08.2024 року та не пред`являє вимоги дострокового повернення суми кредиту до ч.2 ст.1050 ЦК України.

З урахуванням викладеного представник позивача просить: стягнути нараховані та не сплачені проценти за кредитним договором у сумі: 45 500 гривень, витрати на правничу допомогу та витрати зі сплати судового збору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з позовними вимогами, 06.11.2024 року (вх. № 3665) представник відповідача адвокат Наседкін О.І. подав відзив на позовну заяву. Згідно якого представник зазначив, що нараховані позивачем проценти, відповідно до умов кредитного договору не є такими, що не підлягають до задоволення в силу ЗУ «Про споживче кредитування».

Представник зазначає, що відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ від 22.11.2023 року № 3598-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія п. 5 розділу І (щодо доповнення ст. 8 Закону) ч. 5 про обмеження розміру денної процентної ставки - поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Представник зазначає, що даний кредитний договір укладено сторонами після прийняття Закону. Таким чином, позивач вчинив конклюдентні дії, які підтверджують його намір продовжити кредитні відносини із відповідачкою після набрання чинності Законом.

Відповідно до даних правовідносин слід застосувати положення ЗУ «Про споживче кредитування» в редакції Закону від 22.11.2023 року № 3498-ІХ. На правильність даного висновку вказують положення ч. 2 ст. 5 ЦК України, згідно з якими акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Також, представником відповідача надано заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу. Представник зазначив, що наданий на підтвердження Акт виконаних робіт не містить в собі інформації про час, витрачений адвокатом для підготовки позовної заяви. Представник зазначив, що позови ТОВ «ФК «Процент» є однотипними, а тому їх повторне складення не потребує витрачання великого часу. Крім того, представник зазначив, що наданий розрахунок суми витрат на правничу допомогу, наведений у акті прийому-передачі наданих послуг від 24.07.2024 року не відноситься до даної справи, що є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного представник позивача просить: за результатами розгляду справи ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі: 19 250 гривень відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі: 10 000 гривень (а.с.46-48).

В подальшому, 25.11.2024 року (вх. № 39005) на адресу суду надійшли пояснення представника позивача щодо наданого відзиву на позовну заяву.

Відповідно до наданих пояснень представник зазначив, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://procent.com.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. При цьому, укладення Відповідачем з Позивачем Договору № 3601-2366-1 від 14.12.2023р. це право, а не обов`язок Відповідача, яке було реалізовано на власний розсуд Відповідачем, який є вільним у своєму виборі. При цьому Відповідач не був обмежений ні у часі для ознайомлення з умовами кредитування, ні у часі для ознайомлення з самим Договором. Також Відповідач не обмежений у проведенні порівняльного аналізу кредитного договору, умов кредитування, які були у ТОВ «ФК «Процент» з іншими, які пропонуються різними небанківськими фінансовими установами або банками на ринку надання фінансових послуг, а саме кредитування. Окрім цього, звертаємо увагу Відповідача на те, що будь-які зміни умов Договору № 3601-2366-1 від 14.12.2023р. не вносилися.

Щодо нарахування Позивачем відсотків за Договором № 3601-2366-1 від 14.12.2023 року зазначив наступне. Відповідно до укладеного Кредитного договору № 3601-2366-1 від 14.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» (торгова марка «PROCENT») та ОСОБА_1 , Відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 365 днів (до 13.12.2024 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних).

Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 03.01.2024 року, що має відображення у Розрахунку заборгованості (додається), порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 03.01.2024 року по 30.08.2024 року. Позивач не вимагає дострокового повернення суми кредиту відповідно до п. 2.1.2, 2.1.6, 4.7 Кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ч. 4 ст. 16 Закону України « Про споживче кредитування». Таким чином, в порушення умов Кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість Відповідача за Кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 30.08.2024 року становить 45500,00 гривень за період з 03.01.2024 року по 30.08.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та Графіку платежів.

Щодо посилання на застосування ЗУ «Про споживче кредитування» представник позивача зазначив, що оскільки, Кредитний договір укладений до набрання чинності цим Законом, строк дії не продовжувався (не укладались договори про продовження строку дії), то відповідно законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на даний Кредитний договір не поширюється.

Щодо правомірності стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу з Відповідача у розмірі 10 000,00 грн., посилався на положення ст. 59 Конституції України, Європейський суд з прав людини, ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З урахуванням викладеного представник зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними (а.с.56-66).

В судове засідання сторони не з`явились.

На адресу суду 04.02.2025 року(вх. № 3833) надійшло клопотання представника позивача адвоката Руденка К.В. про розгляд справи за відсутності представника позивача, згідно якого представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.89-90).

Представник відповідача адвокат Цейтіліна Вікторія Євгенівна 13.02.2025 року (вх. 5161) також звернулась на адресу суду з клопотанням щодо розгляду справи за її відсутності, відповідно до якого зазначила, що просить ухвалити рішення з урахуванням відзиву на позовну заяву (а.с.91-92).

Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представники сторін звернулись на адресу суду з клопотаннями щодо можливості розгляду справи за їх відсутності, в яких висловили власну думку з приводу позовних вимог, а відтак підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази, відзив на позовну заяву в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.12.2023 року року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 3601-2366-1, згідно умов якого товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 5000,00 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором.

Процентна ставка за користування кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 1277,50%) користування кредитом. Строк надання кредиту становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку № 1 до цього договору. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_3 , що належить позичальникові.

Продовження строку надання кредиту вказаного в п.1.3 договору не передбачено. Розмір та строки сплати позичальником платежів за цим договором погоджений сторонами в Додатку № 1 до цього договору. Сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункті 8 цього договору у строки відповідно до графіку визначеному у додатку № 1. Даний договір укладається в інформаційно телекомунікаційній системі на сайті https://procent.com.ua відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Після проходження реєстрації та ідентифікації в ІТС товариства, позичальник в особистому кабінеті в ІТС, реєструє електронний платіжний засіб на який буде перераховано суму кредиту. Цей договір складено в електронному вигляді українською мовою, підписано позичальником з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та кваліфікованого електронного підпису із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфікованої електронної печатки з кваліфікованою електронною позначкою часу уповноваженою особою товариства. Договір створений та збережений в ІТС товариства, перетворений електронними засобами у візуальну форму .

Даний кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом.

Згідно квитанції від 14.12.2023 року, ТОВ «ФК «Процент» перерахувало кошти в розмірі 5000,00 на умовах фінансового кредиту 3601-2366-1 (а.с.13).

Із детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за Договором № 3601-2366-1 від 14.12.2023 встановлено, що станом на 30.08.2024 загальна сума заборгованості за договором становить 50 500 гривень (а.с.14-17).

Відповідно до Витягу з інформаційно телекомунікаційної системи https://procent.com.ua, виданого ТОВ «Фінансова Компанія «Процент», для укладення електронного кредитного договору № 3601-2366-1 від 14.12.2023 року сторони вчинили дії в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Процент» .

Із копії витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://procent.com.ua встановлено, що позичальник створила дані по заяві на кредит, було здійснено автоматичну перевірку по заві, перевірку позичальника по даним БКІ, скорингава оцінка позичальника, створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника, позичальнику направлено смс повідомлення про погодження кредиту, позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено електроне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), друкована форма укладеного електронного договору надіслана позичальнику в особистий кабінет для завантаження, кредитні кошти перераховані на картку (а.с.18).

Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Процент» передбачені всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом.

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та Витягу із Державного реєстру фінансових установ ТОВ «Фінансова Компанія «Процент» є юридичною особою, зареєстрованою в передбаченому Законом порядку.

З огляду на зазначене судом становлено, що між сторонами 14.12.2023 року було укладено кредитний договір про надання коштів в розмірі 5 000 гривень, на 365 днів, зі сплатою відсотків 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних).

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі №732/670/19.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 527,530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений договором строк.

Відповідно до частини 1статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу вимог статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України встановлено що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до частини 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положенням статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» - денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою:

ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де

ДПС - денна процентна ставка;

ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом;

ЗРК - загальний розмір кредиту;

t - строк кредитування у днях.

5. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Разом з цим, з огляду на положення п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», положення ч. 5 ст. 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %,протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Окрім того, частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживжий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

З урахуванням викладеного судом приймаються до уваги заперечення надані представником відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків за користування кредитом з розрахунку 3,5% на день.

Таким чином, судом приймається до уваги розрахунок нарахування відсотків за користування кредитними коштами надані стороною відповідача, які згідно наданого розрахунку становлять 26 250 гривень.

Так, відповідно до розрахунку відповідачем нарахування проведено наступним чином: 14.12.2023 по 23.12.2023 10 днів, процентна ставка 3,5 загальний розмір % - 35% - сума боргу 5 000 гривень = 1 750 грн.

24.12.2023 по 21.04.2024 року 120 днів, ставка 2,5% - загальний розмір % - 300% - сума боргу 5 000 гривень = 15 000 грн.

22.04.2024 19.08.2024 року 120 днів, ставка 1,5% - загальний розмір % 180% сума боргу 5 000 гривень = 9 000 грн.

20.08.2024 30.08.2024 року 10 днів, ставка 1% - загальний розмір % 10% - сума боргу 5 000 гривень =500 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам за кредитним договором № 3601-2366-1 від 14.12.2023 року підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача 26 250 гривень.

Судом не вирішувалось та не розглядалось клопотання представника позивача про витребування доказів, оскільки стороною відповідача не оспорювався факт ані укладення кредитного договору, ані факт отримання та використання грошових коштів.

Заперечення щодо позовних вимог гуртуються виключно на безпідставно нарахованих відсотках, що суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування».

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі: 10 000 гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Зі змісту ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що 03.06.2024 між ТОВ ТОВ «Фінансова Компанія «Процент» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір про надання юридичних послуг №03/06/2024, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Процент» було понесено відповідні витрати для звернення до суду, що підтверджено платіжною інструкцією №741 від 25.07.2024р.

На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень позивачем надано акт приймання-передачі наданих послуг №2 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 та витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №1 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, відповідно до яких вартість послуг, які надавались складається з наступного: підготовка позовної заяви про стягнення, клопотання про витребування доказів - вартість 9000 гривень; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику вартість 1000 гривень. Тобто загальна сума понесених витрат за надані послуги адвоката становить 10000 (десять) гривень.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі №910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження №61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 (провадження №61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд у справі №922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

В постанові №908/2702/21 від 12.01.2023 Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним.

Так, зазначена фізичною особою підприємцем адвокатом Руденко К.В., сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень, на думку суду, є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Так, розгляд справи здійснювався у спрощеному провадженні, зважаючи на те, що справа є незначної складності, участі в судових засіданнях представник позивача не брав. Оцінка дій, що полягали в підготовці позовної заяви та клопотання про витребування доказів, а також складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику, вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч.3 ст.141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних та значних затрат часу, обсяг і складність складених процесуальних документів адвокатом не є значними.

Крім того, розмір правової допомоги в сумі 10000 грн. є неспівмірними від стягненої суми в розмірі 26 250 гривень.

Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Відтак, суд вважає можливим зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути їх з відповідача на користь позивача в розмірі 5000 грн., що на переконання суду, відповідатиме принципу розумності та співмірності за даних обставин.

Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені на 57,69%, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати зі сплати судового збору у розмірі: 1746,85 гривень.

Керуючись ст.ст. 13, 175, 176, 187, 260, 261, 274-279, 353-355, п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 48) заборгованість зі сплати нарахованих та несплачених процентів за кредитним договором № 3601-2366-1 від 14.12.2023 року у розмірі: 26 250 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 48) витрати на правничу допомогу у розмірі: 5 000 гривень, понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі: 1746,85 гривень, що загалом становить 6 746, 85 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17.02.2025р.

Суддя: