Справа № 456/6642/24
№ провадження 2/453/268/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Брони А.Л.,
секретаря судового засідання Бендеш А.І.,
без учасників справи,
розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області за порядком спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-
18.12.2024 року ОСОБА_1 звернулася в Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить збільшити розмір аліментів, стягуваних на підставі рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 27.05.2013 року, та стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 7 000 грн. від дня винесення рішення та щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, просить покласти судові витрати на відповідача.
Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Писарева О.Ю. від 08.01.2025 справу було передано за підсудністю до Сколівського районного суду Львівської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2025, головуючим у справі визначено суддю Брону А.Л.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 03.02.2025 було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі.
Розгляд справи відбувся 04.03.2025 року без учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 09.06.2007 року по 10.01.2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , який на даний час є неповнолітнім та проживає разом з нею. Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2013 року було вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 19 квітня 2013 року і до повноліття.
Вказала, що після прийняття судом рішення про стягнення аліментів, відповідач періодично надавав кошти на утримання сина, проте такого розміру аліментів не вистачало на утримання дитини. Витрати дуже суттєво збільшувалися в зв`язку з чим її матеріальне становище погіршилося. Зокрема, значні витрати йдуть на оплату навчання та лікування сина. Відповідач, натомість, відмовляється добровільно збільшувати допомогу на дитину, посилаючись на рішення суду, відсутність роботи, та стабільного заробітку. Як їй стало відомо, останнім часом матеріальне становище ОСОБА_2 покращилося, такий працевлаштувався на іншу роботу з більшою заробітною платою. За наведених обставин змушена звернутися в суд із позовом про збільшення стягуваних з відповідача аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини.
18.02.2025 відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначає, що позовні вимоги вважає надуманими та заперечує про їх задоволення, з наступних підстав.
Бережанським районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 19.03.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Даний виконавчий лист знаходиться на виконанні в Сколівському ВДВС у Стрийському району ЛО ЗМУМЮ №АСВП 56233520. Станом на лютий 2025 року заборгованості зі сплати аліментів не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру боржників.
Зазначає, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, Законом України №2037-VIII від 17.05.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей: віком від 06 до 18 років в розмірі 3 196,00 грн. На 2025 рік сума не змінилася. А отже, розмір аліментів, що стягуються виконавцем протягом 2024 та 2025 років становить 1 598 грн. Із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Позивач не надала суду жодних документально підтверджених доказів щодо розміру доходів відповідача, чи дійсно у платника аліментів збільшився розмір заробітної плати або інших доходів, як і не обгрунтовано позивачем належними доказами, чому саме розмір стягнення аліментів повинен бути збільшений до 7 000 грн.
Вказує, що у ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народився син ОСОБА_5 , який також потребує матеріальної допомоги. На виконанні у Сколівському ВДВС у Стрийському районі ЛО ЗМУМЮ №АСВП 56233520 знаходиться виконавчий лист, виданий Залізничним районним судом Львівської області №462/705/17, про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі по частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2017 до досягнення повнолітнього віку. Заборгованості зі сплати також не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру боржників. З лютого 2023 року був призваний до лав ЗСУ та проходив службу у в/ч № НОМЕР_1 . 18.09.2024 отримав бойове травмування під час виконання обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми від 23.09.2024. Внаслідок мінно-вибухової травми отримав термічний опік обох кистей ІІ-ІІІ АБ ст. Проходив лікування в опікових відділенням м. Дніпро, м. Кривий Ріг, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого. На підставі рішень ВЛК йому було надано відпустку для лікування після поранення, яка декілька раз продовжувалася. Виплати грошового забезпечення припинилися з вересня 2024 року, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Форми ОК-5, наданими Відділом №23 ГУ ПФУ у Львівській області. Беручи до уваги тривалу та важку хворобу, великі витрати на лікування, не можливість виконувати будь-яку роботу, має фінансові труднощі утримувати себе та вважає, що його матеріальне становище змінилося в бік погіршення.
На підставі ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
У ході судового розгляду встановлено, що 10.01.2013 року рішенням Бережанського районного суду Львівської області було розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 , 1987 року народження та ОСОБА_6 , 1988 року народження, зареєстрований 09 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №25.
Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки вирішено змінити на дошлюбне « ОСОБА_7 ».
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Бережанського районного суду Львівської області від 27.05.2013 року позов ОСОБА_8 було задоволено частково та зобов`язано ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 сплачувати в користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 19 квітня 2013 року і до повноліття дитини.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 03.02.2023 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 03.02.2023 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб та присвоєно прізвище дружині « ОСОБА_10 ».

Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2024/006984860 від 14.06.2024 року, ОСОБА_1 з 09.12.2021 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки директора ВСП «ФКЕПІТ ЗУ НУ» В. Мартинюк № 600 від 01.10.2024 року, ОСОБА_3 навчається на ІІ курсі у ВСП «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Західноукраїнського національного університету» за освітньо-професійним ступенем «Фаховий молодший бакалавр» (спеціальність «275 Транспортні технології»). Форма навчання денна. Умови навчання контракт. Термін навчання: 01.09.2023-30.06.2027. Наказ про зарахування на навчання №732-ст. від 10.08.2023 року.

Згідно договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №392256 від 10 серпня 2023 року, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання ОСОБА_3 в ВСП «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Західноукраїнського національного університету» становить 76 682 грн. 00 коп. Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 1). 2023-2024 навчальний рік 20 004,00 грн.; 2). 2024-2025 навчальний рік 20 004,00 грн.; 3). 2025-2026 навчальний рік - 20 004,00 грн.; 4). 2026-2027 навчальний рік 16 670,00 грн.

Як вбачається з наданих позивачкою медичних документів, ОСОБА_3 проходив курс реабілітації в лікаря ортопеда.

Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_11 , ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 . Наказ командира в/ч НОМЕР_4 №42 від 10 лютого 2022 року.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка посилається на те, що відповідач відмовляється добровільно збільшувати допомогу на дитину, посилаючись на рішення суду від 27.05.2013 року, відсутність роботи, та стабільного заробітку. Однак, як стало відомо позивачці, на даний час матеріальне становище відповідача покращилося, такий працевлаштувався на іншу роботу з більшою заробітною платою.

Разом з тим, з доданих відповідачем до відзиву документів вбачається, що з лютого 2023 року такий був призваний до лав ЗСУ та проходив службу у в/ч № НОМЕР_1 . 18.09.2024 отримав бойове травмування під час виконання обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми від 23.09.2024. Внаслідок мінно-вибухової травми отримав термічний опік обох кистей ІІ-ІІІ АБ ст. Проходив лікування в опікових відділенням м. Дніпро, м. Кривий Ріг, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого. На підставі рішень ВЛК відповідачу було надано відпустку для лікування після поранення, яка декілька раз продовжувалася. Виплати грошового забезпечення припинилися з вересня 2024 року, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Форми ОК-5, наданими Відділом №23 ГУ ПФУ у Львівській області.

Також, на виконанні у Сколівському ВДВС у Стрийському районі ЛО ЗМУМЮ АСВП №56233520 знаходиться виконавчий лист, виданий Залізничним районним судом Львівської області №462/705/17, про стягнення з ОСОБА_2 га користь ОСОБА_12 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі по частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення.

Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Разом з тим, позивачка не надала суду жодних документально підтверджених доказів щодо розміру доходів відповідача, чи дійсно у відповідача збільшився розмір заробітної плати або інших доходів, як і не обґрунтовано позивачкою належними доказами.

Крім того, позивачка не довела, що відповідач отримує дохід, який значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі.

Суд звертає увагу, що позивачка, посилаючись на понесення додаткових витрат у зв`язку із навчанням дитини, не позбавлена можливості звернутись з позовом щодо стягнення додаткових витрат, понесених на навчання у разі не вирішення батьками в добровільному порядку витрат щодо даних витрат.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відтак, доказів того, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів у відповідача покращилося матеріальне становище або змінились обставини, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачкою не надано і доказів зміни її матеріального чи сімейного стану, стану її здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів. Інші доводи позивачки (витрати на навчання, на лікування) не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для збільшення розміру аліментів, встановлених ст. 192 СК України.

Разом з тим, 17.05.2017 Президент України підписав ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", згідно якого внесено зміни до законодавчих актів України, згідно якого ч.2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Тобто, з часу присудження аліментів зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років), який станом на 2025 року рік згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» становить 3 196 грн.

Стягнення аліментів у існуючому розмірі по 400 гривень на місяць порушує право дитини на належний розвиток та забезпечення, оскільки є меншим від мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку.

А відтак, вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з того, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, про те що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, який вона просить згідно позовних вимог. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини, суд вважає за можливе позов задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти у тведій грошовій сумі в розмірі по 2 000,00 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

В матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2024 року, укладений між Адвокатським бюро «Василя Михайлюка» в особі керуючого бюро Михалюка Василя Ігоровича та Мельничук Василиною Богданівною

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивачка дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 206, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, ЦПК України, ст. 180-184, 191, 192 СК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки с. Біла Чортківського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_7 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили.

Починаючи з дня набрання рішенням законної сили припинити стягнення аліментів на підставі рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 27.05.2013 (справа № 2/593/259/2013). Виданий на підставі вказаного рішення виконавчий лист відкликати та долучити до справи.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителька с. Біла Чортківського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя