Справа № 716/873/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2025 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Пухарєвої О.В.,

за участю

секретаря судового засідання - Кульки О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представниці позивача - ОСОБА_2 ,

представниці відповідачки - ОСОБА_3 ,

представниці органу опіки та піклування Смеречанської М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки та піклування Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Заставнівського районного суду Чернівецької області із вказаною позовною заявою до ОСОБА_4 . В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Вони є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Заставна Заставнівського району Чернівецької області.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 29 травня 2008 року актовим записом №560.

Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з позивачем, а відповідачка змінила країну проживання та перебуває в ФРН. Вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з цим у 2018 році позивач звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та стягнення з неї аліментів на утримання доньки.

Заочним рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 3 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Постановлено позбавити ОСОБА_6 батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки в сумі 2000 грн.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 січня 2020 року рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 3 грудня 2018 року в частині позбавлення батьківських прав скасовано та попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Після ухвалення постанови, з січня 2020 року відповідачка жодного разу не приїхала до дитини, не зателефонувала не привезла гостинці, жодним чином не намагалася брати участі у вихованні дитини, життям та здоров`ям доньки не цікавилася, призначені судом аліменти на утримання дитини не сплачує. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не виконує, зазначених у постанові Чернівецького апеляційного суду від 13 січня 2020 року батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не сплачує аліменти на її утримання, що свідчить про те, що ставлення до виховання доньки не змінилося, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо ОСОБА_5 .

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15.06.2023 прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання.

Під час підготовчого провадження до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 30.10.2023 «Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , затверджений рішенням виконавчого комітету № 15/84 від 30.10.2023.

12.10.2023 від представниці відповідачки ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка не погоджується з доводами позовної заяви, вважає, їх необґрунтованими та безпідставними. Посилаючись на відомості, зазначені у відзиві, представниця повідомила, що відповідачка ніколи не втрачала інтересу до життя доньки, у всякий спосіб намагалася і намагається приймати участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини. ОСОБА_7 заперечує проти позбавлення її батьківських прав, проте перешкодою для її участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки вважає наявність конфлікту між колишнім подружжям та неможливість дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представниця ОСОБА_2 позовну вимогу підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, просили її задовольнити.

Допитаний як свідок позивач ОСОБА_1 повідомив суду в даний час проживає в с. Юрківці Чернівецького району разом з дружиною ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_9 . Мати ОСОБА_9 його колишня дружина ОСОБА_4 виїхала за кордон, коли доньці було два роки. З 2014 року він самостійно здійснював догляд за дитиною, водив її в садочок, на даний час дитина ходить до школи. З 2014 року ОСОБА_6 не цікавилась життям дитини, не спілкувалась з нею, не присилала листів чи посилок, не надавала їй будь-якої допомоги. Лише в серпні 2016 року ОСОБА_6 разом зі своєю мамою приїхала в с. Юрківці, де зайшовши до дошкільної установи, де перебувала дитина, намагалась забрати її, проте в цьому їй перешкодили вихователі, оскільки не знали хто вона. В той же день вони зустрілися на дорозі, під час чого ОСОБА_6 , в присутності дитини, почала йому погрожувати та ображати нецензурною лайкою, але з дитиною не спілкувалася. З цього часу між ними відсутній будь - який зв`язок, на контакт вона не виходить. Донька також не бажає спілкуватися із своєю мамою, оскільки називає мамою його дружину ОСОБА_10 , з якою у неї склалися дружні стосунки. Після рішення Чернівецького апеляційного суду відповідачка не змінила свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, з донькою не зустрічалася, до вчителів не зверталася, сімейного лікаря дитини не знає, доньці не телефонує, її успіхами не цікавиться, посилок не передає, має заборгованість по аліментах. Батьки ОСОБА_11 також не проявляють будь якого інтересу до своєї внучки. Він не перешкоджає доньці спілкуватися з матір`ю та її родичами. З 2020 року він не змінював місце проживання та номер телефону.

Представниця відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позовну вимогу не визнала. Представниця пояснила суду, що жодного умислу, винної поведінки ОСОБА_7 у невиконанні своїх батьківських обов`язків не має. 21.07.2016 відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_13 . У зв`язку з важкою вагітністю та наявністю новонародженої дитини відповідачка була позбавлена можливості відвідати Україну. В січні 2020 ОСОБА_14 приїхала по місцю проживання позивача з донькою, але у зв`язку з тим, що хвіртка та ворота були закриті, не змогла до них попасти, гостинці передала дитині через представника Юрковецької сільської ради. Відповідач приймає участь у вихованні дитини у тій мірі, якій на даний час дозволяє їй позивач, сплачує справно аліменти на утримання дитини, намагається знати про її життя якнайбільше, тобто приймати участь у вихованні дитини, щоб жодним чином не завдати шкоди здоров`ю та інтересам доньки, її психічному стану. Оскільки зі сторони колишнього чоловіка ОСОБА_1 чиняться перешкоди у побаченні з дитиною, відповідач розуміє, що по приїзду знову доньку не побачить, що для побачень з дитиною їй потрібно буде викликати поліцію, звертатися до служби у справах дітей, що сварки та скандали, що негативно позначиться на психічному здоров`ї доньки, на їх стосунках з нею.

В подальшому, 02.07.2024 від представниці відповідачки ОСОБА_3 до суду надійшла заява з проханням розгляд справи надалі проводити без участі відповідачки та представниці, свою позицію щодо заперечення проти позовних вимог, викладену у відзиві та поясненнях, наданих в судовому засіданні повністю підтримали та просили відмовити в задоволенні позову.

Представниця третьої особи - органу опіки та піклування Юрковецької сільської ради Смеречанська М.Д. в судовому засіданні підтримала висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_9 , та просила суд відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що вказаний висновок №14 приймався на засіданні комісії від 30.10.2023 з участю заявника ОСОБА_1 на підставі зібраних документів, в тому числі наданих адвокатом Грамс Н.М. про чинення перешкод батьком у побаченні дитини з матір`ю. Враховуючи, що мати перераховує різні суми аліментів для утримання дитини, а також її бажання спілкуватися з донькою по можливості, коли буде приїжджати із-за кордону, було прийнято рішення про недоцільність позбавлення її батьківських прав. Також представниця повідомила, що у 2023 році за заявою ОСОБА_7 рішенням органу опіки та піклування був визначений порядок участі матері у вихованні дитини та встановлено відповідний графік спілкування з донькою. Однак до цього часу відповідачка так і не скористалася цим рішенням. При цьому ОСОБА_15 не змогла повідомити суду, яким чином органом опіки та піклування здійснювався контроль за поведінкою матері по виконанню своїх батьківських обов`язків з 2020 року після попередження її постановою Чернівецького апеляційного суду необхідність змінити ставлення до виховання доньки.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що з 28.05.2008 року сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18.12.2014 року (а.с. 24-25).

ОСОБА_1 та ОСОБА_16 є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 до 24.04.2018 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З 25.04.2018 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ( т.1 а.с.4).

В даний час ОСОБА_1 проживає у власному житловому будинку в АДРЕСА_1 разом із своєю малолітньою донькою ОСОБА_5 , яка перебуває на його вихованні та утриманні. Також з ними у вказаному будинку проживає співмешканка ОСОБА_1 ОСОБА_17 та його мати ОСОБА_18 (т.2 а.с.66).

Відповідачка ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Після розірвання шлюбу відповідачка змінила країну проживання та на даний час фактично проживає у АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 7, 53, 67).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 батьківських обов`язків позивач у серпні 2018 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та стягнення з неї аліментів на утримання доньки.

Заочним рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 3 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Постановлено позбавити ОСОБА_6 батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки в сумі 2000 грн, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення повноліття дитини, починаючи з 16.08.2018 (а.с.26-29).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 січня 2020 року заочне рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 3 грудня 2018 року в частині позбавлення батьківських прав скасовано, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. В решті рішення залишено без змін ( а.с.30-39).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть персональну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, до предмету доказування вказаної справи належить факт ухилення відповідачки ОСОБА_4 від виконання батьківських обов`язків після попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Із досліджених в судовому засіданні письмових доказів, наданих представницею відповідачки встановлено, що 29.07.2020 на банківську карту позивача від імені мами ОСОБА_7 перераховано 2900 грн на придбання подарунку для ОСОБА_19 , що підтверджується відповідним платіжним дорученням ( т.1 а.с.183). Як повідомив суду позивач, він витратив зазначені кошти на загальні потреби доньки, оскільки остання відмовилася від отримання подарунка від матері.

Крім цього 31.08.2020 на банківську карту позивача від мами ОСОБА_7 надійшли кошти в сумі 1545 грн для придбання доньці необхідний речей для школи, що підтверджується відповідним платіжним дорученням ( т.1 а.с. 176).

На виконання рішення заочного рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області про стягнення аліментів, відповідачкою надано відповідні платіжні доручення за період з 2019 по вересень 2023 року ( а.с.109- 150), які досліджені судом та враховані державним виконавцем при розрахунку заборгованості по аліментах станом на 29.09.2023. Із вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_7 періодично перераховувала кошти на утримання доньки та станом на дату звернення до суду з цим позовом була відсутня заборгованість по аліментах ( т.1 а.с. 108)

Водночас, з дня ухвалення постанови Чернівецького апеляційного суду від 13 січня 2020 року представником позивача упродовж 2020-2022 років з метою доведення до відома органів опіки та піклування в порядку контролю за виконанням ОСОБА_7 батьківських обов`язків, до опікунської ради Сокирянської міської ради та виконавчого комітету Юрковецької сільської ради направлялися відповідні заяви від 26.03.2020, 23.06.2020, 30.09.2020, 31.12.2020, 05.04.2021, 03.08.2021, 08.10.2021, 28.10.2021, 15.08.2022 про те, що ОСОБА_4 жодним чином не намагалася брати участь у вихованні доньки, життям та здоров`ям дитини не цікавилася (т.1 а.с. 8-23).

Зазначене також підтверджується показання свідків. Так, батько позивача ОСОБА_20 та його дружина ОСОБА_21 , суду показали, що ОСОБА_19 проживає в с. ОСОБА_22 в будинку свого батька разом з ним та його дружиною, яку називає «мама ОСОБА_23 ». Вони часто спілкуються з внучкою, яка проживає в приватному будинку комфортних умовах, добре навчається, займається музикою. ОСОБА_24 залишився з ОСОБА_9 , коли їй було три роки, з того часу колишня дружина ОСОБА_25 ОСОБА_11 приїжджала один раз сім років тому. ОСОБА_9 не спілкується із своєю біологічною мамою та цього не хоче, посилаючись на те, що мама її покинула та забула. ОСОБА_11 не спілкується з ОСОБА_26 та не намагається через нього налагодити стосунки з донькою. ОСОБА_27 не вітає ОСОБА_9 з ОСОБА_28 народження, не присилає подарунків. ОСОБА_24 не перешкоджає своїй доньці в спілкуванні з мамою, не обмежує в телефонних розмовах, навіть пропонував налагодити контакт, але ОСОБА_9 сама цього не бажає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 повідомила, що вона як хрещена підтримує тісні стосунки з сім`єю ОСОБА_25 . Його донька ОСОБА_9 в даний час проживає в повноцінній сім`ї, її вихованням займається тато ОСОБА_24 та його дружина ОСОБА_30 , які забезпечують дитині гармонійний розвиток. Мама ОСОБА_9 дуже давно покинула сім`ю та з донькою не спілкується та не утримує. Вона бачила ОСОБА_11 останній раз майже десять років тому.

Свідок ОСОБА_31 повідомила суду, що являється цивільною дружиною позивача. У продовж останніх восьми років вона проживає з ОСОБА_26 та його донькою від першого шлюбу ОСОБА_9 , з якою у неї склалися стосунки, як з рідною донькою. Вона допомагає ОСОБА_32 займатися вихованням ОСОБА_9 та доглядати за нею. Вона ніколи не чула і не бачила, що б мама ОСОБА_9 цікавилася дитиною, передавала їй подарунки та гроші. ОСОБА_9 не хоче спілкуватися з мамою, ніколи її не згадує, навіть не має її фото. Родичі мами також не цікавляться своєю внучкою.

З інформації ЦОСІ Державної прикордонної служби України № 91-55525/18/23-Вих від 14.11.2023 встановлено, що ОСОБА_4 двічі короткочасно перебувала на території України, а саме: з 16.04.2019 по 27.04.2019, а також з 12.01.2020 по 15.01.2020. Після перетину кордону в січні 2020 року відповідачка в Україну не поверталася (а.с.197).

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідачка в останній раз приїжджала в Україну в 2020 році для участі 13 січня в судовому засіданні Чернівецького апеляційного суду за її апеляційного скаргою на заочне рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 03.12.2018, в якій вона заперечувала проти позбавлення її батьківських прав.

Однак, в той час ОСОБА_7 з донькою не зустрічалася і не спілкувалася, мотивуючи це тим, що позивач не дозволив їм зустрічатись і всіляко перешкоджав їх зустрічам.

Так, в матеріалах справи міститься заява представниці відповідачки ОСОБА_3 від 11.02.2020, адресована службі у справах дітей Заставнівської РДА та опікунській раді Сокирянської міської ОТГ, якою доведено до відома ситуацію, що склалася між ОСОБА_33 та її колишнім чоловіком ОСОБА_1 , який створює перешкоди в спілкуванні з донькою, не забезпечує вільного та безперешкодного здійснення нею прав по вихованню та матеріальному утриманню. На підтвердження цих обставин зазначено, що 14.01.2020 ОСОБА_33 приїхала в с. Юрківці, щоб побачити доньку ОСОБА_9 та привезла дитині гостинці. Проте, ні передати гостинці, ні побачити доньку ні поспілкуватися з чоловіком не вдалося, по тій причині, що хвіртка була закрита, спілкуватися до неї ніхто не вийшов (т.1 а.с.159).

Про події 14.01.2020 відповідачка ОСОБА_7 повідомила голову Юрковецької сільської ради ОСОБА_34 листом від 14.01.2020. Проте причиною неможливості виконати батьківський обов`язок в частині спілкування з донькою, відповідачка зазначила суперечливу інформацію, а саме, що її колишній чоловік ОСОБА_1 відмовився прийняти гостинці, вести будь-який діалог та не допустив до доньки (а.с.161).

Також 14.01.2020 ОСОБА_7 звернулася до керівника служби у справах дітей Заставнівської РДА з нотаріально посвідченою заявою про розгляд питання щодо визначення їй способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_5 в наступному порядку: засобами телефонного та Інтернет зв`язку щоденно з 19:00 до 21:00 год; по приїзду на територію України в січні, квітні, липні, жовтні; спільного відпочинку з дитиною в липні та січні під час канікул, як на території України, так і за її межами (а.с.158).

20.03.2020 представниця відповідачки ОСОБА_3 від імені ОСОБА_7 направила на адресу позивача ОСОБА_1 лист, в якому висловила намір приїжджати на територію України раз в три місяці, а також проводити спільний відпочинок з донькою ОСОБА_9 взимку та влітку на території України, так і за її межами (а.с.185).

Разом з цим, заперечуючи факти свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками після попередження її про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, а саме після березня 2020 року відповідачкою ОСОБА_7 не здійснено жодних реальних дій щодо спілкування з донькою, проведення спільного відпочинку та реалізації намірів прийняття участі у її вихованні. Доказів щодо категоричного заперечення проти виконання нею батьківських обов`язків та перешкоджання цьому з боку позивача ОСОБА_1 суду не надано.

Суд критично ставиться, до посилань відповідачки на невідвідування нею доньки з 2020 року з причини створення перешкод з боку позивача, оскільки ОСОБА_7 не вчинила жодних юридично значимих дій, задля усунення перешкод в спілкуванні з донькою з боку батька ОСОБА_1 (за наявності таких), реального встановлення органом опіки та піклування їй способів участі у вихованні та спілкуванні з донькою та активних дій по його реалізації, хоча не була позбавлена такого права. З наведеного вбачається, що дії відповідачки є винними, оскільки вона свідомо, без жодних поважних причин не відвідувала власну дитину і не приймала участі у її вихованні.

Вирішуючи питання, чи може вважатись виїзд до іншої країни проживання обставиною, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків, слід враховувати, що відповідачкою, свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою. При цьому, такі життєві умови були обрані відповідачкою ОСОБА_7 саме після народження доньки, а тому, оскільки перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідачка мала усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, мала усвідомлювати, що не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не зможе спілкуватися з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не зможе надавати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не зможе сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не зможе виявляти інтересу до внутрішнього світу своєї дитини. Суд вважає, що зазначені фактори, свідчать саме про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, що є винною поведінкою, в контексті ст. 164 СК України.

Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, частин першої та другої статті 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Таким чином, дитина, яка може висловити свою думку має право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі.

Під час розгляду даної справи судом була вислухана думка малолітньої ОСОБА_5 , яка вказала суду що їй виповнилося 12 років, вона проживає в с. Юрківці разом із татом мамою ОСОБА_35 та бабусею. Вона навчається в загальноосвітній та художній школі, займається музикою. У неї склалися гарні дружні стосунки з татовою дружиною ОСОБА_35 , яку вона називає «мамою», та з якою вони проводять багато часу разом, мають спільні інтереси, відвідують різні заходи. Свою біологічну маму вона не бачила останні вісім років і не має до неї жодного інтересу, бо та її залишила. Вона ніколи з мамою не спілкується і не знає її голосу, і не має фотокарток, тільки пам`ятає як мама на неї кричала і била. Тато має мамин номер телефону та пропонує з нею поговорити і не забороняє, але вона не погоджується на спілкування, оскільки мама їй не дзвонить і не цікавиться її життям. Тому вона бажає, щоб її вихованням займався тато та його дружина, з яким їй добре жити.

Обставини, які входять до предмету доказування в даній справі також підтверджуються висновком практичного психолога за результатами психологічного дослідження ОСОБА_19 від 07.12.2023 (т.1 а.с. 235 238) з урахуванням застережень, зазначених в довідці спеціаліста психолога ОСОБА_36 ( т.2 а.с.94). Як вбачається із зазначеного висновку за результатами проведеної з 13.11.2023 по 07.12.2023 діагностики з метою визначення психоемоційного стану ОСОБА_19 виявлено наступне: «Єлизавета повністю позбавлена материнської турботи та любові, потерпає від недостачі уваги з сторони матері та страждає від нерозуміння таких вчинків своєї матері. Тобто ОСОБА_4 самоусунулася від виконання нею материнських обов`язків щодо ОСОБА_37 , свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дочки, не проявляє щодо неї достатньої материнської турботи та діє всупереч до інтересів дитини.

Окрім того, батько вдруге одружений. Його нова дружина стала для ОСОБА_37 мамою, вона ставиться до неї, як до рідної, називає «мама ОСОБА_23 ». Про ОСОБА_38 не згадує взагалі, не знає як вона виглядає, оскільки на момент виїзду за кордон та була маленькою. Після спілкування з дитиною можна стверджувати, що жінка ОСОБА_1 забезпечує Лізі наступне: підтримка та турбота: надає дитині емоційну та фізичну підтримку, створюючи безпечне та затишне середовище; навчання життєвих навичок: часто виконує роль наставника , навчаючи дитину різноманітним життєвим навичкам та цінностям; підтримка у вихованні: бере участь у вихованні дитини, спільно вирішуючи питання щодо дисципліни, освіти інших важливих аспектів розвитку.

Спостереження за стосунками між дитиною та матір`ю, яка не виконує материнських обов`язків, вказують на відсутність необхідної материнської турботи та уваги Дитина стикається із значною недооцінкою та недостатньою взаємодією з боку матері, що може негативно впливати на її емоційний та соціальний розвиток.

Важливо враховувати, що відносини з мамою мають значущий вплив на формування особистості дитини і відсутність материнської уваги призводять до серйозних наслідків у психологічному та емоційному плані для маленького члена родини.

В свою чергу з великою любов`ю та захопленням ОСОБА_39 розповідає про свого батька , якого вона сприймає як свою опору та підтримку. Батько грає ключову роль у розвитку самовизначення дитини. батько є важливим джерелом емоційної підтримки та безпеки для доньки. Взаємодія з батьком сприяє створенню стійкого емоційного фундаменту та відчуттю впевненості.

Таким чином, враховуючи емоційний стан дитини, її особистісні та індивідуальні властивості, необхідності зменшення рівня психологічної травматизації, створення сприятливої психологічної атмосфери, є несприятливим для психіки дитини її спілкування з матір`ю» ( т.1 а.с.237-238).

Про негативний вплив на емоційний розвиток малолітньої ОСОБА_5 (пригнічений внутрішній емоційний стан) у зв`язку з відсутністю материнської турботи також вказує інтерпретація проективної методики «Айзберг», проведена практичним психологом Ксенією Дон (т.1 а.с.229)

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

ЄСПЛ також наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважує, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява №70879/11, встановив відсутність порушень національними судами статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією.

Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Наданий суду висновок органу опіки та піклування Юрковецької сільської ради №14 від 30.10.2023 «Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 » (т.1 а.с.83-85), який має рекомендаційний характер, суд не приймає до уваги, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, тобто не містить достатньої кількості відомостей, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили, що після 13 січня 2020 року зважаючи на заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_4 відреагувала на зауваження та рекомендації апеляційного суду, змінила пасивну поведінку по відношенню до доньки та реально здійснила свої наміри належним чином виконувати батьківські обов`язки.

З метою окреслення характеристики поведінки відповідачки у справі, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідачка не виправдала довіри, наданої їй Чернівецьким апеляційним судом та в подальшому не вжила заходів та не вчинила реальних дій на підтвердження зміни ставлення до виховання доньки. У свою чергу, проживання в іншій країні та народження другої дитини відповідачкою використовується лише для виправдання невиконання передбачених законодавством батьківських обов`язків перед донькою ОСОБА_9 . Відповідач не змінила своєї поведінки для налагодження стосунків з своєю дитиною та участі в її вихованні навіть під час судового процесу. Підтвердженням відсутності у відповідачки зацікавленості також в забезпеченні матеріальних потреб доньки є той факт, що з грудня 2023 року вона припинила сплачувати аліменти на утримання останньої, у зв`язку з чим станом на 28.01.2025 сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів становить 17 749,49 грн, що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця ( т.2 а.с. 89).

У той же час, доводи відповідачки щодо перешкоджань позивача у спілкуванні з донькою після січня 2020 року в супереч до вимог статей 76-81 ЦПК України не підтверджені належними доказами, оскільки надані суду письмові докази ( т.1 а.с.156-157, 164-172) стосуються подій, які відбувалися з 2016 по 2019 роки. Ініціювання відповідачкою звернень до компетентних органів щодо перешкоджань у спілкуванні з донькою після ухвалення постанови Чернівецького апеляційного суду на думку суду, є лише способом штучного створення доказів для обґрунтування власної правової позиції у справі та не направлені на реальне виконання відповідачкою батьківських обов`язків.

За таких обставин, суд вважає, що після попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, відповідачка продовжує свідомо ухилявся від виконання своїх обов`язків, не приділяла достатньої уваги її розвитку. Також суд переконаний, що батьки не можуть повноцінно здійснювати свої батьківські обов`язки за допомогою телекомунікаційних систем, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків.

Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх реального здійснення з 2020 року, не зважаючи на заходи впливу, які виявилися безрезультатними, продовження не виконання батьківських обов`язків свідчить про відсутність інтересу до доньки з боку відповідачки, а отже фактичного духовного зв`язку між нею та донькою, що відповідно до практики ЄСПЛ є підставою для позбавлення її батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам її дитини.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.

Приймаючи таке рішення суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору (т.1 а.с.45), отже ці кошти підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Також позивач, у зв`язку із захистом свої прав поніс судові витрати які складають із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 52 440 гривень

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду надано витяг з Договору №162/18 про надання правничої допомоги від 21.09.2018, Звіт-акт від 01.08.2024 суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи на загальну суму 52 440 грн, квитанції до прибуткового касового ордера №30/23/12 від 30.12.2023, №30/24/7 від 30.07.2024, ордер на надання правничої допомоги №162/28 від 21.09.2018, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ЧЦ №000122.

Враховуючи повне задоволення позову, суд вважає, що сума судових витрат позивача, понесених на оплату правничої допомоги, підлягає до повного відшкодування відповідачкою у сумі 52 440 гривень.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сплачений судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 52 440 гривень судових витрат позивача, понесених на оплату правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду до Чернівецького апеляційного суду.

Учасник справи,якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.03.2025.

Суддя Олена ПУХАРЄВА