Справа № 128/3410/24
Провадження № 22-ц/801/418/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 рокуСправа № 128/3410/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення факту перебування на утриманні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Білоус Іриною Миколаївною, на рішення Вінницького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 28 листопада 2024 року у м. Вінниці суддею цього суду Васильєвою Т.Ю., дата складання повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, яка обґрунтована тим, що заявник ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Заявник постійно проживала з батьком ОСОБА_6 з дня свого народження до дня його загибелі, та перебувала на його утриманні.

У період з 01.10.2016 року по 15.07.2019 року заявник навчалася на філологічному факультеті Сілезького університету за напрямом «медіакультура» на денній формі. Після цього, в період з 2019 року по 2021 рік, була студенткою Краківської кіно школи ім. Войцєха ОСОБА_7 на дворічному напрямку кінорежисури. В обох навчальних закладах навчалась на контрактній основі, за яку сплачував її батько. Під час навчання заявниця ніде не працювала та продовжувала перебувати на матеріальному утриманні батька.

12.03.2022 року ОСОБА_6 був призваний на військову службу по мобілізації та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Під час проходження служби він продовжував утримувати заявницю, здійснюючи грошові перекази на її рахунок. Розміри переказів засвідчують, що основним джерелом засобів для існування заявниці була заробітна плата батька. Така допомога не була одноразовою, а надавалася систематично. Батько постійно виконував обов`язок щодо утримання доньки.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту батьківщини, внаслідок отриманих травм та поранень, в с. Білогорка, Бериславського району, Херсонської області, ОСОБА_6 помер.

З огляду на постійне проживання з батьком та перебування на його утриманні, заявник розпочала підготовку документів для отримання матеріальних виплат та гарантій у зв`язку із смертю батька військовослужбовця. 21.09.2023 року вона отримала посвідчення серії НОМЕР_2 від Управління праці та соціального захисту населення Вінницької РДА, яке засвідчує її право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) захисників та захисниць України.

Також вона звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 про отримання одноразової грошової допомоги, що виплачується сім`ям загиблих осіб. Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, документи заявниці повернуті на доопрацювання, а саме: для надання документів, що підтверджують факт перебування на утриманні повнолітньої доньки загиблого.

Таким чином, встановлення факту перебування на утриманні батька ОСОБА_6 заявнику необхідно для реалізації її права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», у зв`язку з смертю батька військовослужбовця.

За вказаних обставин, заявниця просила суд встановити факт, що вона від народження перебувала на утриманні свого батька ОСОБА_6 , до дня його смерті

ІНФОРМАЦІЯ_4 рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Білоус І.М.,подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог заяви, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Білоус І.М. зазначає, що питання належності заявниці до кола осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, яка призначається згідно із ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не є спірним у даній справі, натомість вказує, що предметом розгляду у даній справі є встановлення факту перебування на утриманні батька.

Однак, як вважає скаржник, суд першої інстанції передчасно та в супереч дискреційним повноваженням Міністерства оборони України вирішив питання наявності чи відсутності права заявника на отримання матеріальних виплат і гарантій, передбачених ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168. Водночас, скаржник переконана, що саме встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_6 в судовому порядку створить передумови для реалізації таких прав та гарантій.

Разом з тим, до апеляційного суду від заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване - без змін.

Також відзив на апеляційну скаргу надійшов від заінтересованої особи Міністерства оборони України, в якому його представник вказує про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для її задоволення.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, враховуючи наступне.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи встановлено, що 26.10.1997 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований Вінницьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 2564, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 (а.с. 16).

Відповідно до копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 , виданих виконкомом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області 10.11.1999 року та ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком заявниці ОСОБА_1 та заінтересованої особи ОСОБА_3 був ОСОБА_6 (а.с. 17).

Згідно із довідкою, виданою виконкомом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з актом обстеження фактичного місця проживання № 75 від 11.10.2022 року (а.с. 46).

Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих у відповідь на запит від 01.08.2024 року, встановлено, що ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2022 року отримала у травні додаткове благо у розмірі 103, 30 грн, а у грудні 2022 року отримала 32650 грн благодійної, у тому числі гуманітарної допомоги (а.с. 24 - 25).

Відповідно до договору № 67/2019/FILM/R-S про надання освітніх послуг, укладеного 23.09.2019 року, вартість навчання ОСОБА_1 в Краківській кіношколі за весь період навчання становила 13 600 злотих (а.с. 35 - 37).

Як вбачається із копії руху коштів по картці від 09.08.2024 року, ОСОБА_1 отримувала від ОСОБА_6 19.05.2022 року, 28.07.2022 року, 23.08.2022 року, 02.08.2022 року кошти на загальну суму 279 128, 29 грн як поповнення картки (а.с. 32).

Копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_8, виданого 27.09.2006 року, підтверджується, що ОСОБА_6 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису 0001835 (а.с. 44).

Згідно з копіями договорів про працевлаштування, ОСОБА_6 працював в Польщі в АМПОЛ А.К.С.А. Слюсарчик Явне Товариство з 02.12.2019 року по 29.05.2020 року на посаді складського працівника, а з 01.10.2021 року по 31.12.2021 року працював у ТОВ Нутсман на посаді монтажника санітарно-технічного обладнання (а.с. 33, 34).

Копією військового квитка серії НОМЕР_6 , виданого 14.12.1995 року, встановлено, що ОСОБА_6 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 13.03.2022 року (а.с. 45).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер у с. Білогірка, Бериславського району, Херсонської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого Виконавчим комітетом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області 19.09.2022 року, актовий запис № 141 (а.с. 47).

Відповідно до копії витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2176 від 16.10.2022 року, травми і поранення сержанта ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 «чисельні осколкові поранення нижніх кінцівок (05.09.2022 року)», що підтверджено медичними та військово-обліковими документами - травми і поранення, які призвели до смерті, так, пов`язані із захистом батьківщини (а.с. 48).

21.09.2024 року Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької РДА було видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_2 , відповідно до якого вона має право на пільги передбачені законодавством України для сімей загиблих (померлих) захисників і захисниць України, яке дійсне до 21.09.2024 року (а.с. 40).

Відповідно до копії листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.07.2024 року № 952/9110 та копії витягу з протоколу засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 05.06.2024 року № 16/д, комісією прийнято рішення про повернення на доопрацювання ОСОБА_1 документів для призначення одноразової грошової допомоги, з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця, що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (а.с. 41, 42).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що встановлення факту перебування заявника на утриманніОСОБА_6 не породить для неї юридичних наслідків, тобто не призведе до набуття нею права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки суду не надано доказів, які б підтверджували належність заявника до категорії осіб, які б у разі встановлення судом факту, про який просить заявник, надавали їй право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

У порядку окремого провадження справа про встановлення фактів розглядається, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за умов, якщо факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 року у справі № 305/279/16-ц (провадження № 61-30299св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки також містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05.12.2019 року у справі № 750/9847/18, від 03.02.2021 року у справі № 644/9753/19, від 16.06.2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08.09.2021 року у справі № 641/5187/20.

Таким чином, в судовому порядку можливо встановити факти, коли ці факти безпосередньо породжуватимуть юридичні наслідки, тобто вони повинні мати юридичне значення, а саме: від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

В поданій заяві ОСОБА_1 просила встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_6 з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з його загибеллю.

Також, як зазначено скаржником у апеляційній скарзі, у зв`язку зі смертю батька - військовослужбовця, заявник розпочала підготовку документів для отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

Однак, за результатами розгляду документів заявника, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разу загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийняла рішення про повернення на доопрацювання документів, що підтверджується витягом з протоколу від 05.06.2024 року № 16/д.

Підставою для прийняття рішення про повернення документів на доопрацювання стало те, що заявник не відноситься до неповнолітніх дітей загиблого, також неможливо встановити чи є дочка загиблого військовослужбовця непрацездатною (особою з інвалідністю), та чи перебувала вона на його утриманні. Тому, без надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що повнолітня дочка перебувала на утриманні загиблого батька (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), неможливо встановити право заявника на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168.

Вказаний висновок комісії Міністерства оборони України став підставою для ОСОБА_1 звернутися до суду для встановлення факту того, що вона перебувала на утриманні свого батька ОСОБА_6 на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Досліджуючи мету звернення із заявою про встановлення потрібного заявнику юридичного факту, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що для визначення можливості встановлення факту, про який просить заявник, суду необхідно встановити чи породить встановлення такого факту юридичні наслідки для заявника у виді набуття права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби (пп. 1 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно зі ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на 05.09.2022 року, тобто на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_6 ) у випадках, зазначених у підп. 1-3 п. 2 с. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зокрема, за загиблого (померлого) військовослужбовця.

Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні (ст. 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли в період проходження служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Як визначено ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_6 ) та положень статей 30, 31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). При цьому, утриманцями можуть бути непрацездатні члени сім`ї, зокрема, діти, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, заявником не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували належність заявника до категорії непрацездатних осіб, які б у разі встановлення судом факту перебування на утриманні загиблого військовослужбовця, надавали їй право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168.

Відтак, встановлення юридичного факту, про який просить заявник, не породить для неї юридичних наслідків, тобто не призведе до набуття права на отримання одноразової грошової допомоги.

Взявши до уваги зазначені вище обставини, колегія суддів дійшла переконання, що судом першої інстанції було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам, та належним чином обґрунтовано висновок про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги фактично дублюють подану до суду першої інстанції заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, якій суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Білоус Іриною Миколаївною, залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк