ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1703/25 Справа № 201/9039/23 Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року у складі судді Покопцевої Д.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про визнання незаконним припинення надання послуг, визнання порушенням, стягнення переплати, неустойки, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Теплоенерго» ДМР про визнання незаконним припинення надання послуг, визнання порушенням, стягнення переплати, неустойки, моральної шкоди (а.с. 1-3), в обґрунтування якого посилався на те, що з відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення №03155 від 10.04.2013 року.

Відповідно до п.п. 1 п. 19 Договору, відповідач зобов`язаний своєчасно надавати послуги відповідно до законодавства та умов договору.

Однак, з 22.03.2023 року відповідач припинив надання послуги із опалення житлових приміщень будинку позивача.

Згідно з довідкою про середньодобову температуру повітря за березень 2023 року, на дату припинення надання послуги з опалення житлових приміщень будинку позивача температура вище +8°С протягом 3-х діб не була зареєстрована.

Відповідач припинив надання послуг із опалення на підставі розпорядження міського голови від 21.03.2023 року №1-21/3-р, яким опалювальний сезон 2022-2023 р.р. у м. Дніпро припинено 22.03.2023 року, яке на думку позивача є злочином, що порушує вимоги нормативних документів про терміни закінчення опалювального сезону і внесена з перевищенням службових повноважень навмисне, а тому припинення надання послуг із централізованого опалення відповідачем 22.03.2023р. є незаконним, що порушує вимоги нормативних документів про терміни закінчення опалювального сезону, умови договору та вимоги ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач зобов`язаний самостійно зробити перерахунок вартості комунальної послуги за весь період її ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості та виплатити неустойку у порядку, встановленому законодавством.

За кожен день прострочення виконання зобов`язань, виплачується неустойка у розмірі 3% вартості послуги, що визначено ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також зазначає, що дії відповідача завдали йому значної моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 570 000 грн.

Просить суд визнати незаконним припинення надання послуг з централізованого опалення раніше строків, встановлених нормативними документами, що порушує зобов`язання, встановлені договором №03155 від 10.04.2013 року; визнати виконання розпорядження міського голови від 21.03.2023 року №1-21/3-р порушенням ст. 19 Конституції України; стягнути з відповідача 66,00 грн переплати за послуги опалення, у зв`язку з достроковим закінченням опалювального сезону; стягнути з відповідача неустойку за дострокове закінчення опалювального сезону у розмірі 60,00 грн; стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану позивачу у зв`язку з порушенням його прав, як споживача та умов договору у розмірі 570 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Теплоенерго» ДМР про визнання незаконним припинення надання послуг, визнання порушенням, стягнення переплати, неустойки, моральної шкоди, відмовлено (а.с. 64-66).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити (а.с. 81).

КП «Теплоенерго» ДМР скористалось своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін (а.с. 86-90).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між КП «Теплоенерго» ДМР та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води №03121 від 15.04.2013р.

Розпорядженням Дніпровського міського голови від 21.03.2023р. №1-21/3-р «Про закінчення опалювального сезону 2022-2023р.р. у м. Дніпрі» дозволено КП «Теплоенерго» ДМР та іншим організаціям, що експлуатують комунальні виробничо-опалювальні котельні і теплові мережі у м. Дніпрі, закінчити 22.03.2023р. опалювальний сезон 2022-2023р.р.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить зокрема прийняття рішення про початок та закінчення опалювального періоду з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами.

Відповідно до положень статті 4 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189-VIII) до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, прийняття рішення про початок та закінчення опалювального періоду з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами.

Згідно ст. 21 Закону №2189-VIII постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.

Таким чином, повноваження щодо прийняття рішення про початок та закінчення опалювального періоду чинним законодавством віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Приписами п.1 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №830, визначено, що ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Пунктом 8 вищевказаних Правил встановлено, що постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.

Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами.

Опалювальний період починається не пізніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8°С та нижче, а закінчується не раніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує 8°С.

Згідно положень пункту 7.9.4 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 року №71 початок і закінчення опалювального періоду (і пов`язана з цим зміна гідравлічного і теплового режиму роботи ДТ і теплових мереж) установлюється в кожному регіоні окремо. Опалювальний період починається, якщо протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8 град. С та нижче, а закінчується, коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує 8 град. С. Включення та відключення систем теплоспоживання здійснюється за графіком, узгодженим з теплопостачальною організацією.

Розпорядження Дніпровського міського голови від 21.03.2023 року №1-21/3-р. оскаржувалося позивачем, проте, постановою Третього апеляційного адміністративного суду постановою від 03.11.2023р. у справі №160/8503/23 у задоволенні його позову було відмовлено з підстав того, що обраний позивачем спосіб захисту його прав не є ефективним, оскільки визнання протиправним розпорядження Дніпровського міського голови від 21.03.2023 року №1-21/3-р не може призвести до відновлення його порушеного права.

Тобто, розпорядження Дніпровського міського голови від 21.03.2023 року №1-21/3-р. є чинним, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідача були відсутні підстави для невиконання вказаного розпорядження, у зв`язку з чим вимоги позивача про визнання незаконним припинення відповідачем надання послуг з централізованого опалення раніше строків, встановлених нормативними документами, що порушує зобов`язання, встановлені договором №03155 від 10.04.2013 року та визнати виконання розпорядження міського голови від 21.03.2023 року №1-21/3-р порушенням ст. 19 Конституції України не підлягають задоволенню.

Вищевказане спростовує доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем вимог п. 8 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 року №860.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачу дозволили закінчувати опалювальний сезон, а не зобов`язали, а тому скористатись таким правом залежало від самого відповідача є безпідставними. Для відповідача правовою підставою для початку та закінчення опалювального сезону є розпорядчий акт органу місцевого самоврядування. З оглядну на вказане відповідач не наділений повноваженнями самостійно приймати такі рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.

На час виникнення спірних правовідносин механізм здійснення перерахунку розміру плати за надання послуг з централізованого опалення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, був визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 р. №151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» (далі Порядок №151), який втратив чинність 10.02.2024 року.

Слід звернути увагу, що даний Порядок визначав механізм та умови здійснення перерахунку вартості послуг з постачання теплової енергії за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості.

Як вже було встановлено вище, розпорядженням Дніпровського міського голови від 21.03.2023 року №1-21/3-р було дозволено в тому числі і відповідачу закінчити опалювальний сезон 2022-2023 р.р. 22.03.2023 р.

Як вбачається з рахунку на оплату послуги з постачання теплової енергії та абонобслуговування наданим позивачем, останнім днем нарахування послуг з постачання теплової енергії є 22.03.2023 року.

Відповідачу виставлено рахунок на оплату теплопостачання за показниками приладу обліку, зафіксованими станом на 22.03.2023р.

Крім того, згідно вказаного вище рахунку позивач мав заборгованість з оплати послуг постачання теплової енергії та абонобслуговування станом на 01.03.2023р. в сумі 3 100,96 грн, а з урахуванням нарахованої станом на 22.03.2023 року суми 669,23 грн, станом на 31.03.2023 року має заборгованість 3 770,19 грн.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачем протягом опалювального сезону надавались послуги не в повному обсязі чи взагалі не надавались, позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо безпідставності вимог позивача щодо стягнення з відповідача 66 грн переплати за послуги опалення у зв`язку з достроковим закінченням опалювального сезону, оскільки опалювальний сезон було закінчено 22.03.2023р., рахунок на оплату послуг постачання теплової енергії виставлений за показниками приладу обліку станом на 22.03.2024р., тобто в період надання таких послуг, що спростовує твердження позивача про наявність у нього переплати.

За положеннями ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача неустойки.

У задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд відмовляє як похідних, а також з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, оскільки при розгляді даної справи судом не було встановлено порушення прав позивача з вини відповідача, а також враховуючи те, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від попередніх вимог позивача у задоволенні яких було відмовлено, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вказаної вимоги.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданим йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 19 лютого 2025 року.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна