Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/970/24

17 лютого 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача-відповідача

ОСОБА_1., адвоката - Голіней Л.Д.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача

ОСОБА_2 , адвоката - Куцого О.С.,

представника Пасічнянської сільської ради

Надвірнянського району, Івано-Франківської області - Калинюка М.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання прав забудовника в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

26.04.2024 року адвокат Голіней Л.Д. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання прав забудовника в порядку спадкування.

30.05.2024 року відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області про визнання прав забудовника в порядку спадкування.

Згідно ухвали суду від 21.10.2024 року вказані позови об`єднані в одне провадження.

В подальшому, відповідно до ухвали суду від 13.12.2024 року постановлено закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання прав забудовника в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області про визнання прав забудовника в порядку спадкування, - в частині зустрічних позовних вимог, у зв`язку з відмовою відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від їх підтримання і відмова прийнята судом.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Голіней Л.В. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві.

Просила суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 права і обов`язки забудовника та право на введення до експлуатації і оформлення у власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Представник відповідача - Пасічнянської с/ради в судовому засіданні суду пояснив, що Пасічнянська с/рада позовні вимоги ОСОБА_7 визнає та не заперечує щодо їх задоволення, оскільки на даний час спору між сторонами по справі немає, відповідно, право забудівника в порядку спадкування може бути визнане за позивачкою - ОСОБА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 та її представник - адвокат Куций О.С. 17.02.2025 року в судове засідання не прибули. Натомість на адресу суду ОСОБА_2 направила заяву в якій вказала, що через зайнятість на роботі не зможе з`явитися в дане в судове засідання, тому просить слухання справи проводити без її участі. Позовну заяву ОСОБА_1 визнає і не заперечує проти її задоволення.

Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явився, однак ще 01.11.2024 року подав письмову заяву в якій також просив розглядати дану справу без його участі. Проти задоволення позову не заперечує.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 з наступних підстав:

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає в АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 батьками ОСОБА_8 були ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (а.с.11).

Прізвище позивача було змінено з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 " у зв`язку з укладенням шлюбу, що підтверджується витягом з державної реєстрації актів цивільного стану №7 (а.с.8-9).

А з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 " її прізвище змінене також по причині укладення шлюбу 03.07.2021 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_3 (а.с.33).

Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану № 4 батьками ОСОБА_3 були ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Окрім сина ОСОБА_15 у ОСОБА_16 було ще двоє дітей - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

У свідоцтві про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зазначено: мати ОСОБА_16 , батько - не зазначено (а.с.12).

За життя ОСОБА_16 здійснила будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 . Дозвіл на дане будівництво було надано згідно рішення № 1 від 27.01.1984 року виданого виконкомом Пнівської с/ради народних депутатів (а.с.13).

З`ясовано також, що рішенням виконавчого комітету Надвірнянської р-нної ради народних депутатів Івано-Франківської області від 14.03.1984 року № 43 "Про надання дозволу на будівництво, /перебудову/ індивідуальних житлових будинків громадян в населених пунктах району" (Додаток №2), визначено список забудовників яким надається дозвіл на перебудову житлових будинків в населеному пункті району. У даному списку під №25 також є ОСОБА_16 (а.с.14-16).

Рішенням Пнівської с/ради № 2 від 31.01.2001 року ОСОБА_16 надано згоду на відчуження незакінченого будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.17).

23.02.2001 року ОСОБА_16 і ОСОБА_5 уклали договір дарування, згідно якого ОСОБА_16 подарувала ОСОБА_5 частку житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.18).

На підставі договору дарування ОСОБА_5 було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.10.2009 року № 24243037 (а.с.19).

Згідно довідки Івано-Франківського ОБТІ від 22.02.2023 року № 25, домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 23.10.2009 року (момент здійснення реєстрації права власності має наступні характеристики: житловий будинок "А", незавершений житловий будинок 73% готовності "Д", сарай "Б", сарай "В", вбиральня "Г", ворота № 1, огорожа № 2, колонка питна № 3, ворота № 4, огорожа № 5.

Станом на 22.02.2023 року (час проведення технічної інвентаризації) до складу домоволодіння входили: житловий будинок "Д", сарай "В", ворота № 1, огорожа № 2.

В примітці даної довідки зазначено, що в 2023 році завершено будівництво житлового будинку літера "Д". Знищено житловий будинок літера "А", сарай "Б", вбиральня "Г", колонка № 3, ворота № 4, огорожа № 5.

Щодо реєстрації права власності бюро технічної інвентаризації повідомило, що часина об`єкта незавершеного будівництва в АДРЕСА_1 , було зареєстровано 23.10.2009 року за ОСОБА_5 (а.с.20).

ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.25).

Як вбачається з пояснень представника позивача та письмових матеріалів справи, після смерті ОСОБА_16 спадщину прийняли її діти: ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Судом також перевірено, що на випадок своєї смерті ОСОБА_16 залишила заповіт від 19.03.1993 року, зареєстрований в реєстрі за № 1513. Згідно даного заповіту ОСОБА_16 заповіла все своє майно - ОСОБА_6 (а.с.26).

ОСОБА_19 та ОСОБА_20 прийняли спадщину, як спадкоємці на обов`язкову частку у спадщині у зв`язку із досягнення пенсійного віку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_16 належало 1/2 частка домоволодіння, то відповідно частки спадкоємців у цьому майні становили: ОСОБА_15 - 1/12 частка, ОСОБА_18 - 1/12 частка, ОСОБА_17 - 4/12 частки.

Спадкоємці прийняли спадщину, але жоден із них не оформив своє право власності на спірне майно.

Згідно довідки Пнівської с/ради №2-15/444 від 11.06.2009 року в управління спадковим будинком після смерті ОСОБА_16 вступив ОСОБА_6 (а.с.28).

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, про що свідчить свідоцтво про його смерть НОМЕР_5 , копія якого є в матеріалах справи (а.с.27).

Як вбачається з довідки Пасічнянської с/ради від 25.09.2023 року, ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 на час смерті був зареєстрований сам. Заповіт від імені ОСОБА_6 сільською радою не посвідчувався (а.с.29).

Із довідки № 02-14/47/2024/14 від 19.02.2024 року виданої приватним нотаріусом Шушкевич С.М. вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його рідна племінниця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 - позивач по даній справі (а.с.31).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.02.2024 року видно, що нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_6 оскільки у неї відсутні документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.32).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , батько позивачки (свідоцтво про смерть НОМЕР_3 долучене до матеріалів справи) (а.с.33).

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишив заповіт від 20.06.2022 року, згідно якого житловий будинок по АДРЕСА_1 заповів дочці - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - позивачу по справі (а.с.34).

З довідки № 02-14/114/2022/113 виданої приватним нотаріусом Шушкевич С.М. вбачається що спадкоємцем майна ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його донька - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.36).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 02/31/111 від 19.02.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті спадщини після смерті батька ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній документ який би посвідчував належність даного майна ОСОБА_5 чи ОСОБА_16 (а.с.37).

Судом також встановлено, що тітка позивача, яка має 1/12 частку у спадковому майні померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , та спадщину після її смерті прийняла її дочка - ОСОБА_21 - відповідач по даній справі.

Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті батька - ОСОБА_5 та дядька - ОСОБА_6 то частка спадкового майна, яке ії повинно належати в порядку спадкування становить - 11/12 частки.

Враховуючи те, що відсутні документи які б свідчили про належність домоволодіння в АДРЕСА_1 померлим, у зв`язку з чим видано відмову про вчинення нотаріальної дії, ОСОБА_1 не може реалізувати своє законне право на спадщину, а тому змушена звернутися до суду із даним позовом.

У ст.2 ч.1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства визначено, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.2 ст.2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.5 ЦПК України).

У статті 3 ЦК України зазначені загальні засади цивільного законодавства, якими є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Також у вказаному нормативному акті передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Зокрема, у статті 11 вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

У ст.392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту ст.392 ЦК України також вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Спосіб захисту, передбачений ст.392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.

Згідно положень ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Положеннями ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину,у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах -до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, письмовими доказами в справі підтверджено неможливість спадкоємця оформити свої спадкові права на незакінчене будівництвом домоволодіння в позасудовому порядку.

Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17). Також, подібні висновки Верховний Суд зробив у постановах від 12.08.2019 року у справі № 607/9408/16-ц (провадження № 61-27922св18) та від 28.05.2020 року у справі № 2-2317/11 (провадження № 61-13194св18).

В постанові від 21.11. 2018 р. по справі №363/1278/15-ц Верховний Суд зазначив, що якщо будівництво об`єкта нерухомого майна, не введеного в експлуатацію на день смерті спадкодавця, здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі ст.1216 ЦК України.

Процедура прийняття в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів визначена Порядом прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.03.2011 року.

Використання за призначенням не прийнятих у встановленому законодавством порядку в експлуатацію об`єктів забороняється.

Таким чином, до вирішення питання про прийняття будинку в експлуатацію і його державної реєстрації цей об`єкт не має юридичного статусу житлового будинку, а відтак вірним способом захисту для спадкоємця є звернення до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

Згідно ст.331 ЦК України нерухоме майно підлягає державній реєстрації, яку може провести лише особа, яка його побудувала і яка є живою, а до моменту реєстрації вказане будинковолодіння вважається об`єктом незавершеного будівництва. Право власності на об`єкт незавершеного будівництва виникає незалежно від його державної реєстрації, адже відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав», державна реєстрація права на нерухоме майно - це вже офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно.

У листі Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 "Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна" визначено, що оскільки на нерухоме майно не було оформлено право власності, то таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку.

Згідно листа ВССУ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", визнано правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до роз`яснень Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування N24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок неможливо, а потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН A3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.99 року N 12/5-126. 09.11.2018.

Відповідно до висновку про ринкову вартість майна в АДРЕСА_1 становить - 255840 грн.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а Пленум Верховного Суду України в п.8 своєї постанови №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" тлумачить, що якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обов`язки забудовника входять до складу спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були забудовниками незавершеного будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 , позивачка є спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом та спадкоємцем ОСОБА_6 за законом та прийняла спадщину, а тому її слід визнати забудовником незакінченого будівництвом житлового будинку.

На підставі ст.124 Конституції України, ст.ст.331, 392, 1216-1218, 1223, 1268, 1270, 1297 ЦК України, керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 16, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання прав забудовника в порядку спадкування - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - права і обов`язки забудовника, та право на введення до експлуатації і оформлення у власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення

складено 27.02.2025 року.

Суддя Грещук Р.П.