Справа №333/3469/19
Провадження №2/333/639/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Сметаніної А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , правонаступником якого є:

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2

до відповідача: ОСОБА_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4

про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 88 191,83 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 88 191,83 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.06.2018 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 отримав грошові кошти у розмірі 22 500 грн. Вказаний договір був укладений шляхом надання відповідачем позивачу власноруч написаної розписки. Відповідно до змісту вказаної розписки ОСОБА_3 повинен був повернути ОСОБА_1 позичені останнім грошові кошти у розмірі 22 500 грн. у строк до 17.06.2018 року. Однак, відповідач у справі свої зобов`язання перед ОСОБА_1 не виконав, у встановлений договором строк грошові кошти не повернув. З цих підстав, у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення суми основної заборгованості в розмірі 22 500 грн. Однак, ОСОБА_3 рішення суду не виконав, грошові кошти у сумі 22 500 грн. не повернув позивачу. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 3 968,63 грн. - відсотків за користування кредитом, 669,45 грн. 3% річних, 81 450 грн. пені, 2 103,75 грн. інфляційних витрат.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2020 у справі № 333/3469/19 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 968 грн. 63 коп. відсотків за користування кредитом, 669 грн. 45 коп. 3% річних, 81 450 грн. пені, 2 103 грн. 75 коп. інфляційних витрат, 5 900 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, 881 грн. 92 коп. судового збору.

Ухвалою від 24.09.2020 заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі №333/3469/19 задоволено. Замінено стягувача ОСОБА_1 на його правонаступника (нового кредитора) ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 62287222, яке перебуває в провадженні Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного МРУ МЮ (м. Дніпро), з примусового виконання виконавчого листа Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2020 року №333/3469/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 3 968 грн. 63 коп. відсотків за користування кредитом, 669 грн. 45 коп. 3% річних, 81 450 грн. пені, 2 103 грн. 75 коп. інфляційних витрат, 5 900 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 881 грн. 92 коп. судового збору.

Ухвалою від 30.07.2024 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 30.01.2020 року у цивільній справі №333/3469/19 задоволено, заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2020 року у цивільній справі №333/3469/19 скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судові засідання правонаступник позивача - ОСОБА_2 та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких просили суд позовні вимоги задовольнити. Також, представником ОСОБА_2 подано заяву про судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн., із зазначенням, що відповідні докази будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник до зали судового засідання не з`явились, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Статтею 1046 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2).

Судом встановлено, що 10.06.2018 року ОСОБА_3 підписано розписку про отримання від ОСОБА_1 в борг суми грошових коштів в розмірі 22 500 грн. із зобов`язанням їх повернути в строк до 17.06.2018 року (а.с. 10).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок (ч. 3).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2019 року у справі №333/2198/19 встановлено, що ОСОБА_4 належним чином не виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором позики від 10.06.2018 року, грошові кошти у сумі 22 500 грн. у встановлений в зазначеному договорі строк не повернув. У зв`язку з чим, вказаним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 10.06.2018 року в сумі 22 500 грн. Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2019 року у справі №333/2198/19 набуло законної сили - 31.10.2019 року (а.с. 61-62).

Як встановлено судом, станом на час розгляду цієї справи, відповідач прийнятих на себе зобов`язань з повернення грошових коштів, отриманих за наведеною вище розпискою, та заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2019 року у справі №333/2198/19 не виконав.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення грошових коштів, отриманих за розпискою від 10.06.2018 року в сумі 22 500 грн., позивачем заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 3 968,63 грн. відсотків за користування позикою.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Розрахунок суми процентів позивачем здійснений на рівні облікової ставки Національного банку України, що відповідає нормам ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а тому є вірним та обґрунтованим. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування позикою в розмірі 3 968,63 грн., що нараховані за період з 18.06.2018 р. по 14.06.2019 р. задовольняються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних в сумі 669,45 грн. за період з 18.06.2018 р. по 14.06.2019 року та 2 103,75 грн. індексу інфляції за період з 18.06.2018 р. по 14.06.2019 р. (розрахунки містяться в матеріалах справи).

Розрахунки 3% річних та індексу інфляції здійснені позивачем вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 3 % річних в сумі 669,45 грн. за період з 18.06.2018 р. по 14.06.2019 року та 2 103,75 грн. індексу інфляції за період з 18.06.2018 р. по 14.06.2019 р. задовольняються судом повністю.

Також, розглянувши заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 81 450 грн. пені за період з 18.06.2018 р. по 14.06.2019 р., суд виходить з того, що розпискою від 10.06.2018 р. сторони передбачили нарахування пені в розмірі 1% за кожен день прострочення зобов`язання з повернення суми позики.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

Представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2020 року у цивільній справі №333/3469/19 вказує, що заявлений до стягнення розмір неустойки (пені) в розмірі 81 450 грн. значно (у 3,62 рази) перевищує розмір збитків, завданих позивачу, а тому просить суд зменшити розмір

неустойки (пені) на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Водночас, представник позивача у письмових поясненнях по суті позову вказує, що підстави для зменшення суми неустойки відсутні, оскільки відповідач не бажає добровільно сплачувати грошові кошти за договором позики, ігнорує свої обов`язки, не має жодного скрутного стану чи інших обґрунтованих і доведених належними і допустимими доказами причин невиконання своїх зобов`язань.

Розглянувши доводи сторін щодо суми стягнення неустойки (пені), суд виходить з наступного.

Частина третя статті 551 ЦК України містить положення які надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

Поряд з викладеним при вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Водночас категорія "значно", яка використовується в статті 551 ЦК України є оціночною і має конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведеної статті направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

З огляду на викладене судом встановлено, що порушення Відповідачем (Позичальником) договірного зобов`язання у цій справі полягало у невиконанні ним договірного зобов`язання з повернення суми позики, тоді як сума невиконаного Відповідачем договірного зобов`язання (сума позики), орієнтовно у 3,62 рази менше за суму нарахованої за таке порушення неустойки (пені).

При цьому, судом враховано, що заявляючи клопотання про зменшення суми пені представником відповідача жодним чином не наведено обставин, які мають істотне значення для зменшення суми пені.

Оскільки стягнення з відповідача пені є мірою відповідальності останнього за порушення зобов`язання, а не способом збагачення іншої сторони, суд дійшов висновку про не співмірність заявленої до стягнення суми пені в розмірі 81 450 грн. з розміром порушеного позичальником зобов`язання, яке становить 22 500 грн, оскільки наслідки невиконання боржником (Відповідачем) зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

У зв`язку з викладеним, беручі до уваги ступінь виконання основного зобов`язання (яке не виконане станом на 19.02.2025), поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання (докази на підтвердження поважності причин не виконання в матеріалах справи відсутні), поведінку відповідача, яка не підтверджує про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, враховуючи дискреційний характер визначення судом розміру, до якого зменшується сума пені, принципи розумності, добросовісності та справедливості, суд дійшов висновку про зменшення нарахованої до стягнення суми пені до суми в розмірі 50 000 грн. У задоволенні іншої частини вимог про стягнення суми пені судом відмовляється.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Позивачем заявлено до стягнення 5 900 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат ОСОБА_1 додано до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги від 01.06.2019 року №15 (а.с. 31-32), акт надання послуг від 29.01.2020 року №1 до Договору №15 про надання правничої допомоги від 01.06.2019 року (а.с. 54), квитанцію до прибуткового касового ордера від 29.01.2020 року №1 на суму 5 900 грн. (а.с. 55).

Враховуючи те, що доданими до матеріалів справи доказами в повному обсязі підтверджується сума витрат, понесених позивачем під час розгляду цієї справи, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 796 грн. та судового збору в розмірі 567,42 грн., тобто пропорційно до суми задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) 3 968 (три тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 63 коп. відсотків за користування кредитом, 669 (шістсот шістдесят дев`ять) грн. 45 коп. 3% річних, 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. пені, 2 103 (дві тисячі сто три) грн. 75 коп. інфляційних витрат, 3 796 (три тисячі сімсот дев`яносто шість) грн. витрат на професійну правничу допомогу та 567 (п`ятсот шістдесят сім) грн. 42 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова