Справа № 523/2644/25
Провадження №6/523/95/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань: Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,-

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В. звернувся до суду з поданням, відповідно до якого просить вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, що не зареєстровано в установленому законом порядку.

В обґрунтування вимоги даного подання вказує на те, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В. перебуває виконавче провадження № 75583768 з примусового виконання виконавчого листа № 523/10297/19 виданого 21.02.2023 Суворовським районний судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 462712,10 грн. За вказаним виконавчим документом боржником э ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). 19.07.2024 приватним виконавцем Хлєбниковим О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75583768, яку боржник отримав особисто 05.08.2024. Станом на теперішній час боржником рішення суду самостійно не виконується.

Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.03.2021, 17 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_4 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 37,8 кв. м. Під час правомірного користування квартирою ОСОБА_2 провела реконструкцію, в наслідок якої площа квартири стала 70.2 кв. м., житлова 37.7 кв. м. Після проведення реконструкції була проведена відповідна державна реєстрація права власності на підставі декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер; ОД63 від 07.08.2017.

Однак, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2015, яке набрало законної сили 09.03.2016, у цивільній справі № 523/1597/15-ц, договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений між боржником ОСОБА_1 , та стягувачем ОСОБА_3 , був визнаний недійсним. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 володіє та користується вказаною квартирою, розуміючи вірогідність стягнення збитків, що визначені рішенням суду, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця, боржник ухиляється від належної реєстрації права власності на вказану квартиру.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити подання та постановити ухвалу, якою звернути стягнення на нерухоме майно боржника, що не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме квартиру площею 70,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 25.07.1996 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД63, виданий 07.08.2017, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, при здійсненні виконавчого провадження № 75583768 з примусового виконання виконавчого листа № 523/10297/19 виданого 21.02.2023 Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 462712,10 грн

Приватний виконавець Хлєбников О.В. в судове засідання не з`явився, однак, подав до суду заяву, в якій подане ним подання підтримав в повному обсязі та просив суд провести розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали подання, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В. перебуває виконавче провадження № 75583768 з примусового виконання виконавчого листа № 523/10297/19 виданого 21.02.2023 Суворовським районний судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 462712,10 грн. За вказаним виконавчим документом боржником э ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Так, 19.07.2024 приватним виконавцем Хлєбниковим О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75583768, яку боржник отримав особисто 05.08.2024, що підтверджується матеріалами подання.

Таким чином, боржник ОСОБА_1 обізнаний про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження, проте, станом на теперішній час боржником рішення суду самостійно та в добровільному порядку не виконується.

Згідно копії договору дарування нерухомого майна від 17.12.2014, ОСОБА_1 передав (подарував), а обдарована ОСОБА_4 прийняла безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2015 вказаний договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений між боржником ОСОБА_1 , та стягувачем ОСОБА_3 , був визнаний недійсним. Рішення законної сили 09.03.2016.

Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 08.12.2022 ОСОБА_2 була добросовісним набувачем майна - квартири АДРЕСА_2 , за час володіння якою здійснила поліпшення вказаного нерухомого майна шляхом здійснення будівельних ремонтних робіт, які не підлягають відокремленню від майна, оскільки є складовою нерухомого майна.

Згідно приписів ч. 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Станом на теперішній час боржнику ОСОБА_1 фактично належить квартира площею 70,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку не зареєстровано належним чином за боржником.

Суд констатує, що в процесі примусового виконання рішення суду у ВП № 75583768 приватним виконавцем Хлєбниковим О.В. 19.07.2024 було винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника. Однак, усіма банківськими установами постанова була повернута без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника рахунків. Вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах подання відповідями з банківських установ.

Також, матеріалами подання підтверджується той факт, що кошти, яких було б достатньо для виконання вимог виконавчого документа, у боржника відсутні, рухоме та нерухоме майно за боржником не зареєстровано.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, за змістом ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України», ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4 ст. 10 ЦПК України, при розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, завершальною стадією якого є виконання судового рішення. Затримання виконання судового рішення може бути виправданим лише за виняткових обставин. Проте, у будь-якому разі, таке затримання не може бути настільки довгим, аби була знищена сама сутність того права, яке захищається частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях дійшов висновку, що неспроможність держави вжити належних заходів для виконання рішення суду впродовж строку, визначеного національним законодавством, означає позбавлення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод її корисного значення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначає, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції", від 19 березня 1997 року, п. 40, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

Таким чином суд зазначає, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 1 частини першої статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Із урахуванням встановлених у цій справі обставин, доходить висновку, що приватним виконавцем було здійснено усі необхідні заходи, передбаченні Законом України «Про виконавче провадження», для належного виконання судового рішення.

Проте, в ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутні кошти на банківських рахунках чи інше майно, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача у повному обсязі.

В силу положень частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не запропонував види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу з метою виконання судового рішення про стягнення боргу.

З огляну на вище викладене, беручи до уваги те, що у боржник ОСОБА_1 обізнаний про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження, самостійно та в добровільному порядку рішення суду не виконує, у суду є обґрунтовані підстави для висновку, що боржник вчиняє дії з метою приховання майна, а саме ухиляється від реєстрації права власності на нерухоме житлове майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, з метою ухилення від виконання рішення суду від 03.03.2021.

Згідно ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).

При розгляді даної справи суд враховує, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містять визначення термінів, у тому числі державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 у справі №910/10987/18 зазначив, що за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі №925/1121/17 та від 17.04.2019 року у справі №916/675/15.

Таким чином, беручи до уваги те, що боржник не має грошових коштів та іншого майна, на яке приватним виконавцем може бути звернуто стягнення з метою виконання рішення суду, враховуючи дії боржника, щодо уникнення відповідальності за борговими зобов`язаннями, вчинення дій з метою приховання майна та унеможливлення виконання рішення суду від 03.03.2021, а тому суд доходить висновку про задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 258-261, 440 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника, що не зареєстровано належним чином, а саме на квартиру площею 70,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 25.07.1996 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД63, виданий 07.08.2017, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, при здійсненні виконавчого провадження № 75583768 з примусового виконання виконавчого листа № 523/10297/19 виданого 21.02.2023 Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 462712,10 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер