ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/18672/23

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/411/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2024 року (ухвалене у м. Чернігові, повний текст складено 02 грудня 2024 року) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації транспортних засобів,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки SCHMITZ, 2010 року випуску, укладений 16 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оформлений та підписаний в ТСЦ № 7441 РСЦ ГСЦ МВС в Чернігівській області;

- скасувати державну реєстрацію транспортного засобу марки SCHMITZ, 2010 року випуску, проведену ТСЦ № 7441 РСЦ ГСЦ МВС в Чернігівській області на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 16 серпня 2023 року;

- визнати недійним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLVO, 2010 року випуску, укладений 16 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оформлений та підписаний в ТСЦ № 7441 РСЦ ГСЦ МВС в Чернігівській області;

- скасувати державну реєстрацію транспортного засобу марки VOLVO, 2010 року випуску, проведену ТСЦ № 7441 РСЦ ГСЦ МВС в Чернігівській області на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 16 серпня 2023 року.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що 18 серпня 2020 року між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про надання транспортно-експедиторських послуг з міжнародних і внутрішніх вантажоперевезень автомобільним транспортом. Відповідачка зобов`язання з оплати за надані за цим договором послуги не виконала, що зумовило звернення ОСОБА_1 з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку господарського судочинства. Під час розгляду справи у господарському суді позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачці спірні транспортні засоби, але у її задоволенні судом було відмовлено. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14 серпня 2023 року стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 227 818,88 грн.

Указував, що 16 серпня 2023 року, тобто через незначний час після ухвалення Господарським судом Чернігівської області рішення на його користь належні ОСОБА_2 автомобілі марки SCHMITZ та VOLVO перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 за договорами купівлі-продажу. Вважав, що відповідачка свідомо і навмисно позбулася вартісного майна, за рахунок якого можна було б забезпечити виконання судового рішення про стягнення боргу. Така поведінка ОСОБА_2 свідчить про ухилення від виконання законного рішення суду, що зумовило звернення з цим позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2024 року, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа, залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 76).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2024 року, яку залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, накладено арешт на належні ОСОБА_4 транспортні засоби: причіп марки SCHMITZ, 2010 року випуску, та автомобіль марки VOLVO, 2010 року випуску (т. 1 а.с. 125-126).

01 серпня 2024 року ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги, звернувшись з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому, окрім вже заявлених вимог, просив визнати недійсними договір дарування транспортного засобу марки SCHMITZ, 2010 року випуску, укладений 18 серпня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та договір дарування транспортного засобу марки VOLVO, 2010 року випуску, укладений 18 серпня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи ці вимоги, указував на те, що під час розгляду справи в суді стало відомо, що спірні транспортні засоби причіп марки SCHMITZ та автомобіль марки VOLVO на підставі договорів дарування від 18 серпня 2023 року ОСОБА_3 відчужила синові відповідачу ОСОБА_4 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2024 року позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації транспортних засобів задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки SCHMITZ, 2010 року випуску, укладений 16 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано недійним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLVO, 2010 року випуску, укладений 16 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано недійсним договір дарування транспортного засобу марки SCHMITZ, 2010 року випуску, укладений 18 серпня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Визнано недійним договір дарування транспортного засобу марки VOLVO, 2010 року випуску, укладений 18 серпня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , вважаючи рішення суду таким, що ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про те, що укладені між відповідачами договори є фраудаторними, та що цивільно-правовий інструментарій використовувався учасниками для унеможливлення звернення стягнення на майно боржника і зумовив для позивача настання негативних наслідків у вигляді невиконання судових рішень.

Відповідач, посилаючись на судову практику Верховного Суду, зокрема, постанови від 17 червня 2021 року 2 справі № 761/12692/17, від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, від 05 січня 2024 року у справі № 761/40240/21, від 24 листопада 2021 року у справі № 905/2030/19, від 16 червня 2021 року у справі № 747/306/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 та від 20 серпня 2024 року у справі № 947/37261/21, указує, що відповідачці ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль MITSUBISHI, за рахунок якого може бути погашено борг перед позивачем, і вартість транспортного засобу повною мірою покриває розмір заборгованості.

У наданому відзиві Головний сервісний центр МВС наголошує на тому, що державну реєстрацію (перереєстрацію) спірних транспортних засобів на нових власників проведено адміністратором сервісного центру МВС з дотриманням норм чинного законодавства, зокрема, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07 вересня 1998 року № 1388. Підставою для перереєстрації транспортних засобів на ОСОБА_3 були договори купівлі-продажу від 16 серпня 2023 року, а підставою для перереєстрації транспортних засобів на ОСОБА_4 договори дарування від 18 серпня 2023 року.

У наданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду таким, що ухвалено на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та правильно застосованих норм матеріального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи відзиву зводяться до хибності позиції сторони відповідача про можливість задоволення грошових вимог позивача за рахунок належного ОСОБА_2 транспортного засобу марки MITSUBISHI OUTLANDER.

Позивач зазначає, що постановою державного виконавця від 25 вересня 2023 року у виконавчому провадженні № 72749411 оголошено розшук майна боржника, а саме, автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_1 . За інформацією Державної митної служби України наведений вище транспортний засіб виїхав з території України ще 09 квітня 2022 року і станом на 15 листопада 2024 року на територію України не повернувся, що фактично позбавляє органи виконавчої служби можливості здійснити стягнення боргу саме за рахунок цього автомобіля.

Наголошує на тому, що відповідачка ОСОБА_2 , знаючи про наявність відкритих щодо неї виконавчих проваджень по стягненню на користь ОСОБА_1 грошових коштів, не вчинила жодних дій для погашення визначених судовим рішенням сум. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не намагались спонукати ОСОБА_2 вжити заходів на виконання грошових зобов`язань задля убезпечення себе, як нових власників транспортних засобів, від негативних наслідків вчинених відповідачкою юридично значимих дій (фраудаторних правочинів) на відчуження спірних транспортних засобів. Звертає увагу суду на те, що ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 не оскаржують рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2024 року, що напевно свідчить про згоду цих відповідачів з наведеними у ньому висновками суду.

Позивач просив відшкодувати понесені витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 10 000 грн, зазначивши, що їх частину у розмірі 5 000 грн вже сплачено адвокату Кутукову С.О., що підтверджується доданим до відзиву платіжним документом.

Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача Рудя О.І., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації транспортних засобів, суд першої інстанції виходив з того, що учасники цивільних відносин, уклавши договори купівлі-продажу автомобілів за ціною, значно нижчою їх ринкової вартості, а згодом фактично одразу вчинивши договори дарування спірних транспортних засобів матір`ю сину «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій використовувався учасниками для унеможливлення звернення стягнення на майно боржника і зумовив для позивача настання негативних наслідків у вигляді невиконання судових рішень, оскільки у боржника ОСОБА_2 фізично відсутнє майно, за рахунок якого можна задовольнити вимоги кредитора.

Районний суд, з посиланням на п. 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07 вересня 1998 року № 1388, констатував, що рішення суду про визнання договорів недійсними є самостійною підставою для скасування запису про їх реєстрацію за новими власниками, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації транспортних засобів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 18 серпня 2020 року між ФОП ОСОБА_2 (експедитором) та ФОП ОСОБА_1 (перевізником) укладено договір № 18/08/20 про надання транспортно-експедиторських послуг з міжнародних і внутрішніх вантажоперевезень автомобільним транспортом (т. 1 а.с. 7-8).

Зважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_2 умов цього договору не виконала, позивач звернувся до ФОП ОСОБА_2 в порядку господарського судочинства з позовом про захист прав та стягнення заборгованості за 2021-2022 роки у примусовому порядку (справа № 927/912/23). В ході розгляду справи господарським судом ФОП ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачці транспорті засоби: причіп марки SCHMITZ, 2010 року випуску та автомобіль марки VOLVO, 2010 року випуску.

Згідно з інформацією Головного сервісного центру МВС, наданою на запит адвоката Кутукова С.О., станом на 24 квітня 2023 року за ОСОБА_2 було зареєстровано три транспортних засоби: MITSUBISHI OUTLANDER, 2009 року випуску; SCHMITZ, моделі S 01, 2010 року випуску та VOLVO, моделі FH 420, 2010 року випуску (т. 1 а.с. 10).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04 липня 2023 року, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 вересня 2023 року, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (т. 1 а.с. 11-14, 15-16). Господарський суд зазначив, що саме лише посилання на неналежне виконання зобов`язань ФОП ОСОБА_2 не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 04 липня 2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14 вересня 2023 року (т. 1 а.с. 17-18).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14 серпня 2023 року стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за укладеним договором з урахуванням інфляційних втрат і 3 % річних у розмірі 227 818,88 грн та 9 112,98 грн судових витрат (т. 1 а.с. 19-23).

16 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в ТСЦ МВС 7441 РСЦ ГСЦ МВС в Чернігівській області укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7441/2023/3998710, за умовами якого продавець передала у власність ОСОБА_3 транспортний засіб марки SCHMITZ, 2010 року випуску. За домовленістю сторін ціну транспортного засобу зазначено 10 000 грн (т. 1 а.с. 61).

16 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в ТСЦ МВС 7441 РСЦ ГСЦ МВС в Чернігівській області укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7441/2023/3998698, за умовами якого продавець передала у власність ОСОБА_3 автомобіль марки VOLVO, 2010 року випуску. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 15 000 грн (т. 1 а.с. 62).

За інформацією Головного сервісного центру МВС від 31 серпня 2023 року належні ОСОБА_2 транспортні засоби марки SCHMITZ, 2010 року випуску та марки VOLVO, 2010 року випуску 16 серпня 2023 року перереєстровано на ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу за № 7441/2023/3998710 та № 7441/2023/39998698, укладених в ТСЦ 7441 (т. 1 а.с. 25).

18 серпня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ТСЦ МВС 7441 РСЦ ГСЦ МВС в Чернігівській області укладено договір дарування транспортного засобу № 7441/2023/4003522, за умовами якого ОСОБА_3 передала безоплатно у власність ОСОБА_4 транспортний засіб марки SCHMITZ, 2010 року випуску, який сторони оцінили у 10 000 грн (т. 1 а.с. 144).

18 серпня 2023 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ТСЦ МВС 7441 РСЦ ГСЦ МВС в Чернігівській області укладено договір дарування транспортного засобу № 7441/2023/4003516, за умовами якого ОСОБА_3 передала безоплатно у власність ОСОБА_4 автомобіль марки VOLVO, 2010 року випуску, який оцінено сторонами правочину у 30 000 грн (т. 1 а.с. 145).

18 серпня 2023 року зазначені транспортні засоби перереєстровано на ОСОБА_4 на підставі укладених договорів дарування, що підтверджується результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 10 травня 2024 року (т.1 а.с. 108).

05 вересня 2023 року Господарським судом Чернігівської області видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 14 серпня 2023 року про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 166 810 грн заборгованості, 3 % річних у розмірі 7 682,42 грн, інфляційних втрат у розмірі 53 326,46 грн, 3 417,27 грн судового збору та 5 695,69 грн витрат на професійну правничу допомогу (т. 1 а.с. 201 зворот).

Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11вересня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72749411 з примусового виконання наказу Господарського суду Чернігівської області від 05 вересня 2023 року про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості та судових витрат у загальному розмірі 236 931,86 грн (т. 1 а.с. 193).

Постановами цього ж виконавця від 12 вересня 2023 року, 18 вересня 2023 року та від 25 вересня 2023 року накладено арешт на майно та кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках та належать ОСОБА_2 , та оголошено в розшук майно боржника транспортний засіб MITSUBISHI, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 196, 197, 198).

Згідно з повідомленням начальника Центрального відділу ДВС у м. Чернігові від 30 вересня 2024 року на виконанні у відділі перебувають виконавчі провадження:

- № 72749411 (відкрито 11 вересня 2023 року) щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 166 810 грн. заборгованості, 3 % річних у розмірі 7 682,42 грн, інфляційних втрат у розмірі 5 3326,46 грн, судового збору в розмірі 3 417,29 грн та витрат на правничу допомогу, а всього в розмірі 236 931,86 грн. Станом на 30 вересня 2024 року заборгованість складає 229 250,85 грн;

- № 72860228 (відкрито 25 вересня 2023 року) щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 10 577,70 грн витрат на професійну правничу допомогу. Станом на 30 вересня 2024 року заборгованість складає 10 577,70 грн;

- № 73832044 (відкрито 16 січня 2024 року) щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 372 402 грн заборгованості, 1 836,50 грн 3 % річних, 5 613,65 грн судового збору та 17 722 грн витрат на професійну правничу допомогу. Станом на 30 вересня 2024 року заборгованість складає 397 574,15 грн (т. 1 а.с. 204-205).

За інформацію ГУНП у Чернігівській області від 14 листопада 2024 року автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, 2009 року випуску оголошено у розшук на підставі постанови державного виконавця від 25 вересня 2023 року у виконавчому провадженні № 72749411 і станом на 14 листопада 2024 року даних щодо спрацювань в ІП «Гарпун» не надходило (т. 1 а.с. 178).

Відповідно до даних Державної митної служби України від 15 листопада 2024 року автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перетнув зелений коридор в пункті пропуску НОМЕР_2 на виїзд 09 квітня 2022 року (т. 1 а.с. 179-181).

Звернувшись з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації, ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 , будучи обізнаною про наявність судового рішення, яким з неї стягнуто грошові кошти на користь позивача, вже через два дні після його ухвалення відчужила спірні автомобілі ОСОБА_3 , яка, в свою чергу, через короткий проміжок часу подарувала їх синові ОСОБА_4 . Вважає, що оспорювані договори не направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами купівлі-продажу та дарування, а спрямовані на фіктивний перехід права власності на транспортні засоби з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення у рахунок виконання судового рішення про стягнення боргу.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар ) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Статтями 717, 718 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з ч. 2 та 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення зобов`язання зі сплати грошових коштів, в тому числі, на відшкодування шкоди або виконання судового рішення. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Таку правову позицію навів Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 583/780/17).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

У справі встановлено, що станом на 24 квітня 2023 року за ОСОБА_2 було зареєстровано три транспортних засоби: автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2009 року випуску; причіп марки SCHMITZ, моделі S 01, 2010 року випуску; автомобіль марки VOLVO, моделі FH 420, 2010 року випуску.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14 серпня 2023 року стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за укладеним договором з урахуванням інфляційних втрат і 3 % річних у загальному розмірі 227 818,88 грн. За даними, наявними у вільному доступі в ЄДРСР, наведене рішення господарського суду відповідачкою ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржувалося.

16 серпня 2023 року, тобто через дня дня після ухвалення зазначеного судового рішення, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали два договори купівлі-продажу транспортних засобів, за умовами яких ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 транспортний засіб марки SCHMITZ, 2010 року випуску, який оцінений сторонами у 10 000 грн, та транспортний засіб марки VOLVO, 2010 року випуску, вартість якого визначено сторонами у 15 000 грн.

18 серпня 2023 року, тобто через два дня після придбання, ОСОБА_3 , уклавши з сином ОСОБА_4 договори дарування, відчужила відповідачу безоплатно наведені транспортні засоби. Вартість причепу марки SCHMITZ сторони оцінили у 10 000 грн, а автомобіля марки VOLVO у 30 000 грн. Цього ж дня транспортні засоби перереєстровано на відповідача рудя О.І.

05 вересня 2023 року Господарським судом Чернігівської області видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 14 серпня 2023 року про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 227 818,88 грн, а також судових витрат.

На примусове виконання наказу Господарського суду Чернігівської області від 05 вересня 2023 постановою державного виконавця від 11вересня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72749411, у ході якого державним виконавцем проведені виконавчі дії накладено арешт на майно та кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках та належать ОСОБА_2 , та оголошено в розшук майно боржника транспортний засіб марки MITSUBISHI, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Станом на 30 вересня 2024 року заборгованість у виконавчому провадженні складає 229 250,85 грн.

Крім цього, за наявною у справі інформацією у ВДВС на виконанні перебувають ще два виконавчих провадження: № 72860228 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 10 577,70 грн витрат на професійну правничу допомогу та № 73832044 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 372 402 грн заборгованості, 1 836,50 грн 3% річних, 5 613,65 грн судового збору та 17 722 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На час розгляду вирішення цього спору судові рішення, ухвалені на користь позивача, залишаються не виконаними, що не заперечується сторонами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що оспорювані договори купівлі-продажу та договори дарування укладені з метою ухилення ОСОБА_2 від виконання судових рішень, якими стягнуто з неї на користь позивача грошові кошти.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що після ухвалення господарським судом рішення про стягнення на користь позивача заборгованості з відповідачки, ОСОБА_2 могла розумно припускати і передбачати можливість настання для неї негативних наслідків, у тому числі і майнового характеру за результатами виконавчого провадження, зокрема, накладення арешту на майно та його конфіскацію для забезпечення виконання судового рішення.

Наслідком цього стало відчуження відповідачкою 16 серпня 2023 року після ухвалення 14 серпня 2023 року Господарським судом Чернігівської області рішення про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 227 818,88 грн ОСОБА_3 спірних транспортних засобів шляхом укладення договорів купівлі-продажу з визначеною вартістю причепу марки SCHMITZ у 10 000 грн, а автомобіля марки VOLVO у 15 000 грн. 18 серпня 2023 року, тобто через два дня після набуття права власності на транспортні засоби, ОСОБА_3 відчужила їх синові ОСОБА_4 шляхом укладення договорів дарування з визначеною вартістю причепу SCHMITZ у 10 000 грн, а автомобіля VOLVO у 30 000 грн.

У постанові Верховного Суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом.

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18 зазначив, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значущі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином і своєчасно виконані. Тому всі боржники мають добросовісно виконати всі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення прав і правомірних інтересів кредитора. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Верховний Суд неодноразово аналізував конструкцію фраудаторного правочину, тобто правочину, який вчиняється на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть того, що знаходиться в інших осіб. Отже, мета позаконкурсного оспорювання фраудаторного правочину досягається для того, щоб кредитор міг задовольнити своє право вимоги, тобто щоб відбулося погашення боргу боржником.

До обставин, які дають змогу кваліфікувати оспорювані договори як фраудаторні, належать: момент вчинення договорів; контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори; ціна в оспорюваних договорах.

Встановлені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про умисел всіх сторін оспорюваних договорів приховати справжні наміри учасників правочинів, а саме, виведення рухомого майна з власності ОСОБА_2 з метою уникнути подальшого виконання судового рішення про стягнення з неї заборгованості. Відповідачці було достеменно відомо про наявність у неї грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 , а також відповідні наслідки таких подій і обов`язок належного виконання судового рішення, отже вона умисно укладенням оспорюваних договорів порушила майнові інтереси кредитора, і ці її дії направлені саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Доводи ОСОБА_4 про те, що вартість автомобілів у правочинах визначена заниженою з метою зменшення оподаткування, а також фактичне придбання ним, а не ОСОБА_3 , спірних транспортних засобів та подальше укладення між сином та матір`ю договорів дарування з метою виведення цього майна зі статусу спільного майна подружжя, також свідчать про зловживання правом та непрозору поведінку цих учасників цивільних правовідносин.

Апеляційний суд виходить з того, що внаслідок укладення спірних договорів купівлі-продажу та договорів дарування суттєво зменшився обсяг майнових прав ОСОБА_2 , що в свою чергу впливає і на можливість належного та повного виконання судового рішення про стягнення з неї боргу. Така поведінка відповідачки не може розцінюватися, як добросовісна. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання з повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами щодо кредитора. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 601/2035/23).

Колегія суддів зважає на те, що підтвердженням укладення сторонами фраудаторних правочинів є визначення у договорах вартості транспортних засобів, яка є значно нижчою їх ринкової вартості. Відповідно до звітів про оцінку транспортних засобів, складених 02 жовтня 2024 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Центр технічної інвентаризації та оцінки «ПРАВЕКС», ринкова вартість напівпричепу марки SCHMITZ S 01, 2010 року випуску становить 436 152 грн, а ринкова вартість автомобіля марки VOLVO FH 420, 2010 року випуску 788 101 грн. Разом з тим в укладених 16 серпня 2023 року договорах купівлі-продажу вартість причепу марки SCHMITZ визначена сторонами у 10 000 грн, а вартість автомобіля марки VOLVO у 15 000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про фраудаторність укладених договорів купівлі-продажу від 16 серпня 2023 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та договорів дарування від 18 серпня 2023 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки наведені правочини не направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами, а спрямовані на перехід права власності на транспортні засоби з метою приховання цього майна від звернення стягнення у ході примусового виконання судового рішення про стягнення боргу. Належних та допустимих письмових доказів щодо тверджень відповідача ОСОБА_4 про добросовісність сторін договорів під час відчуження рухомого майна у його власність ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Заперечуючи проти заявлених вимог, ОСОБА_4 як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду наголошував на тому, що ОСОБА_2 на праві власності належить ще один автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER, за рахунок якого може бути погашено борг перед позивачем, оскільки його вартість повною мірою покриває розмір заборгованості.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи скаржника, зважаючи на наступне. За інформацію ГУНП у Чернігівській області від 14 листопада 2024 року автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, 2009 року випуску оголошено у розшук на підставі постанови державного виконавця від 25 вересня 2023 року у виконавчому провадженні № 72749411 і станом на 14 листопада 2024 року даних щодо спрацювань в ІП «Гарпун» не надходило (т. 1 а.с. 178). За інформацією Державної митної служби України від 15 листопада 2024 року автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перетнув зелений коридор в пункті пропуску НОМЕР_2 на виїзд 09 квітня 2022 року (т. 1 а.с. 179-181). Отже, належні докази того, що на зазначений транспортний засіб можливо звернути стягнення з метою погашення боргових зобов`язань ОСОБА_2 , на час вирішення цього спору відсутні.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів вважає правильним посилання районного суду на те, що зазначені письмові докази спростовують доводи сторони відповідача про те, що вимоги стягувача можуть і повинні бути задоволені за рахунок реалізації автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 14 серпня 2023 року залишається невиконаним. Є слушними доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_2 , знаючи про наявність відкритих відносно неї виконавчих проваджень по стягненню на користь ОСОБА_1 грошових коштів, в період розгляду цієї справи не вчинила дій для погашення визначених судовим рішенням сум, що могло б свідчити про її добросовісність як боржника. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також не спонукали відповідачку на виконання грошових зобов`язань задля убезпечення себе, як нових власників транспортних засобів, від негативних наслідків вчинених ОСОБА_2 юридично значимих дій (фраудаторних правочинів).

Зазначаючи про необхідність скасування рішення суду, яким було стягнуто з кожного з відповідачів на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 3 333,33 грн, скаржник не наводить доводів, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість прийнятого рішення в наведеній частині, а відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Вирішуючи заявлене у відзиві клопотання сторони позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України», п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України», п. 80 рішення у справі «Двойних проти України», п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Кутуков С.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року (т. 1 а.с. 32) та ордеру серії СВ № 1100222 від 25 вересня 2024 року (т. 2 а.с. 55).

За змістом договору про надання правової допомоги адвокат прийняв на себе зобов`язання надати клієнту ОСОБА_1 послуги адвоката та правничу допомогу, бути його представником як позивача та представляти його права і законні інтереси у судах загальної юрисдикції у ході розгляду справи за його позовом (п. 1.1 договору). Згідно з п. 2.1 договору адвокат зобов`язався надавати правничу допомогу у судах загальної юрисдикції з відповідними повноваженнями, зокрема: підписувати та подавати заяви і скарги; знайомитися з матеріалами справи; приймати участь у розгляді справи; подавати докази та брати участь у їх дослідженні; подавати усні та письмові заперечення і пояснення суду, тощо. Термін дії договору встановлений до 31 грудня 2024 року (розд. 4).

Розділом 5 договору встановлено порядок оплати правової допомоги адвоката. За надану правничу допомогу та послуги адвоката клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) за домовленістю відповідно до їх фактичного обсягу (п. 5.1 договору). За надану правничу допомогу та послуги адвоката під розгляду справи у суді апеляційної інстанції клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 10 000 грн на рахунок, вказаний у акті надання послуг не пізніше дня завершення апеляційного судового розгляду справи (п. 5.2.3 договору). Оплата за надані послуги здійснюється в безготівковій формі (п. 5.3 договору).

Додатковою угодою від 31 грудня 2024 року, укладеною між адвокатом Кутуковим С.О. та ОСОБА_1 , сторони внесли зміни у розд. 4 договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2023 року та продовжили дію укладеного договору до 31 грудня 2025 року (т. 2 а.с. 54).

28 січня 2025 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок адвоката Кутукова С.О. 5 000 грн за надані послуги адвоката на підставі акту № 4 від 28 січня 2025 року на виконання умов договору від 29 листопада 2023 року, що підтверджується копією платіжної інструкції від 28 січня 2025 року (т. 2 а.с. 56).

Колегія суддів, вирішуючи, чи є заявлений до відшкодування розмір витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, виходить з того, що під час розгляду справи судом першої інстанції та апеляційного перегляду справи позиція позивача не змінювалася, а зміст відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 фактично узгоджується зі змістом позовної заяви. Безпосередню участь у судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача не брав.

Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги наявність документально підтверджених доказів витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн, те, що вивчення адвокатом судової практики здійснювалось ще при підготовці цього позову, об`єм і зміст складеного адвокатом відзиву на апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 50-53), співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, колегія суддів вважає за можливе стягнути відповідача ОСОБА_4 на користь позивача 5 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції. Саме такий розмір буде відповідати критеріям реальності витрат на правові послуги та розумності їхнього розміру.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2024 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РКОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 5 000 (п`ять тисяч) грн витрат на професійну правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко