Провадження № 2-о/712/56/25
У Х В А Л А

Іменем України

05 березня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі судді Стеценко О.С., за участі заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи Прокопчук А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа Черкаська міська рада,

у с т а н о в и в :

Заявник звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_2 до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

У обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з 8/25 частки будинку АДРЕСА_1 .

15 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Кам`янецького Володимира Володимировича із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі чого заведено спадкову справу №69/2024, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Інших спадкоємців у померлого немає.

Померлий перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є матір`ю заявниці та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З 04.11.1987 заявник зареєстрована та постійно спільно проживала з померлим ОСОБА_3 , вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, як падчерка з вітчимом, несла витрати пов`язані з його похованням.

З будинкової книги вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Кам`янецьким Володимиром Володимировичем було роз`яснено, що для реалізації спадкових прав ОСОБА_1 , як спадкоємець четвертої черги, може звернутись до суду для доведення факту проживання разом із спадкодавцем не менше 5 років до часу відкриття спадщини.

У зв`язку із вищевказаним, виникла необхідність встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме факт того, що ОСОБА_1 з 04.11.1987 постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час відкриття спадщини.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Черкаська міська рада надала письмові пояснення, в яких зазначила, що у даній справі є спір про право, оскільки для визнання особи спадкоємцем за законом необхідно встановлення таких фактів: проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини; ведення спільного господарства зі спадкодавцем; наявність спільного бюджету зі спадкодавцем; піклування та підтримку один одного морально і матеріально.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства (домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти).

Заявниця не надала належних, достатніх та достовірних доказів постійного проживання із померлим ОСОБА_3 , зокрема, не зазначено, яким чином вони вели спільний бюджет та господарство та не надано відповідних доказів цьому.

Указані обставини не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу з 1987 року до часу відкриття спадщини, усталені відносини, які притаманні сім`ї.

Заявницею в якості доказів подано, зокрема, копія паспорта заявниці та її свідоцтва про народження, копія паспорта та свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копія заяви № 184 від 15.11.2024, копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копія будинкової книги, копія технічного паспорта, копія договору купівлі-продажу.

Однак зазначені докази не підтверджують факт спільного проживання з 1987 року, а отже, не є достатнім доказом їх спільного проживання, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні заявник та її представник просили задовольнити заяву.

Представник - Черкаської міської ради просила залишити заяву без розгляду, оскільки вбачається спір про право.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Заявник з 04.11.1987 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_2 матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за життя був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 04.11.1987, що вбачається з його паспорту НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 8/25 частки будинку АДРЕСА_1 .

15.11.2024 заявник звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Згідно із листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у ОСОБА_3 наявний син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Судом також встановлено, що за життя ОСОБА_3 звертався до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовами до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 , справи № 712/8802/18, № 712/7320/19.

Судом досліджені указані справи, з матеріалів яких вбачається, що сусіди ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підписали акти опитування сусідів від 05.07.2018 № 5321, від 23.05.2019 № 3802, в яких зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не проживають за адресою: АДРЕСА_2 , з жовтня 2004 року. Акти затверджені головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Центральний» ОСОБА_11 .

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (співмешканець заявника) зазначили, що заявник з померлим проживали однією сім`єю з 1987 року, готували їжу, саджали город. Заявник не працювала, існувала за рахунок пенсії померлого. Комунальні сплачував ОСОБА_3 .

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, у порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України.

Як передбачено ч.ч. 1, 2, 4 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно з п.п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Із системного аналізу наведеного вище вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Отже, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) виснувано, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем, є встановлення у судовому порядку обставин, необхідних для прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 , з яким вона проживала, як вказує, однією сім`єю, як із вітчимом, з 04.11.1987, зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останнього.

Таким чином, факт про встановлення якого просить заявник не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Крім того, Цивільний Кодекс України визначає відумерлість спадщини, тобто та, яка залишилася від власника (спадкодавця) і не перейшла до іншої особи (спадкоємця).

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі, якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Статус відумерлої спадщини визначає суд. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Заяву про визнання спадщини відумерлою подають: органи місцевого самоврядування, де розташоване майно; кредитор спадкодавця; якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власники або користувачі суміжних земельних ділянок. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Таким чином, суддя вважає, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини слід залишити без розгляду, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки у цих правовідносинах існує спір про право.

При прийнятті такого рішення, судом враховувалися, зокрема і висновки, висвітлені у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 711/7760/20.

До того ж, суд звертає увагу заявника на те, що вона вправі подати позовну заяву у порядку позовного провадження

Керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 258-261, 293, 294, 315, 353-355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа Черкаська міська рада залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику його право звернення до суду в порядку цивільного судочинства, шляхом подання позовної заяви на загальних підставах у порядку позовного провадження.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 05.03.2025.

Суддя: О.С. Стеценко