КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/142/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановив:

У листопаді 2022 року позивач ТОВ «Євро-реконструкція» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що згідно наявної у позивача інформації, відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які постачає позивач в б. АДРЕСА_1 , зокрема і у квартиру відповідачів № НОМЕР_2.

Відповідачі з жовтня 2015 року несвоєчасно здійснюють оплату з надання послуг з централізованого опалення та з лютого 2017 року за постачання гарячої води, внаслідок чого утворилася заборгованість зі оплати за централізоване опалення та за постачання гарячої води.

У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість зі сплати послуг з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2015 року та з лютого 2017 року - з гарячого водопостачання, станом на 23 лютого 2022 року заборгованість становить 63 897,39 грн, також просить стягнути від загальної суми боргу інфляційну складову у розмірі 14 255,09 грн, 3% річних - 6 120,44 грн та судовий збір в сумі 2 481,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 10 649 гривень 56 коп; інфляційну складову боргу в сумі 2 375 гривень 84 коп, 3 % річних в сумі 1 020 гривень 04 коп., а всього - 14 045 гривень 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір в сумі 413 гривень 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 10 649 гривень 56 коп; інфляційну складову боргу в сумі 2 375 гривень 84 коп, 3 % річних в сумі 1 020 гривень 04 коп, а всього - 14 045 гривень 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір в сумі 413 гривень 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 10 649 гривень 56 коп; інфляційну складову боргу в сумі 2 375 гривень 84 коп, 3 % річних в сумі 1 020 гривень 04 коп, а всього - 14 045 гривень 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір в суму 413 гривень 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 21 299 12 коп; інфляційну складову боргу в сумі 4 751 гривня 68 коп; 3% річних в сумі 2 040 гривень 14 коп, а всього - 28 090 гривень 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір в сумі 827 гривень 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У апеляційній скарзі вказує, що відповідачі мають солідарний обов`язок щодо утримання належного їм майна, тому позивач реалізував своє право та заявив вимоги щодо солідарного стягнення боргу з усіх відповідачів.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (станом на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 84 272,89 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії (а.с.40).

ТОВ «Євро-реконструкція» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.17-21).

Суд першої інстанції встановив, що відповідачі є співвласниками квартири відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 жовтня 1997 року, виданого органом по оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна Дніпровської райдержадміністрації на підставі розпорядження № 35-496 від 30 березня 1998 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності: 1) ОСОБА_5 , 2) ОСОБА_1 , 3) ОСОБА_6 , 4) ОСОБА_4 , 5) ОСОБА_2 , 6) ОСОБА_3 в рівних долях (а.с.65).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 березня 2020 року право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 перейшло ОСОБА_4 після померлого ОСОБА_5 , свідоцтво зареєстровано державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори за № 5-906 (а.с.66).

Листом від 29 грудня 2022 року № 062/14-12436 (И-2022) Комунальне підприємство КМР «Київське міське бюро БТІ» повідомило про належність відповідачам вказаних часток квартири, зокрема вказано, що згідно даних реєстрових книг кв. АДРЕСА_3 на праві власності зареєстрована: 5/6 за ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 жовтня 1997 року; 1/6 за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 березня 2020 року (а.с.63,64).

Отже, відповідачам у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належить по 1/6 частки власності у вказаній вище квартирі, відповідачці ОСОБА_4 - 2/6 за двома правовстановлюючими документами (свідоцтво про право власності від 30 жовтня 1997 року 1/6 частка, свідоцтво про право власності на спадщину від 14 березня 2020 року 1/6 частка).

Встановлено, що ОСОБА_6 також належить 1/6 частки власності у вказаній квартирі. Однак, вимог до неї у межах розгляду даної цивільної справи позивач не заявляв.

Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місця проживання від 29 листопада 2022 року всі відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.53-56).

Відповідачі, як споживачі послуг, з жовтня 2015 року несвоєчасно здійснюють оплату з надання послуг з централізованого опалення та з лютого 2017 року за постачання гарячої води. Станом на 23 лютого 2022 року утворилась заборгованість в сумі 25 196,91 грн за послуги з централізованого опалення та 38 700,45 грн - за послуги постачання гарячої води (а.с.17-23).

Доказів звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачів протягом спірного періоду не надано.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, крім інших, на комунальні послуги централізоване постачання холодної та гарячої води.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511).

До теперішнього часу договір між відповідачами та позивачем так і не укладався, однак, враховуючи положення статей 8, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та враховуючи, що відповідачі упродовж певного періоду споживають послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на них покладається обов`язок оплатити позивачу усі фактично спожиті ним послуги.

У позові зазначається, що договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативними правовими актами на момент виникнення заборгованості, між сторонами не укладався, а також заява-приєднання до умов індивідуального типового договору споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» не подавалась.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до довідки здійснювалось підключення та відключення житлових будинків у зв`язку з початком та закінченням опалюваних сезонів у 2014-2022 роках, які перебувають на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського районну м. Києва, в тому числі і буд. АДРЕСА_1 (а.с.24,25).

Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та Правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з теплової енергії та постачання гарячої води.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, оскільки відповідачі впродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому останні не звільняються від оплати послуг у повному обсязі.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-VІ) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

За змістом пунктів 18, 30 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Часиною 3 ст. 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження № 61-18650св20) зроблено висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Оскільки квартира є приватною власністю, то належними відповідачами є співвласники, кожен з яких в силу належності квартири на праві спільної часткової власності відповідає відповідно до своєї частки у спільному майні, так як іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є відповідачами в частині заборгованості, рівній 1/6, що відповідає їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру; ОСОБА_4 - в частині заборгованості, рівній 2/6, що відповідає її частці у праві спільної часткової власності на квартиру.

Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Як з`ясовано судом та підтверджується наявними у справі доказами, відповідачі свої зобов`язання за наданні послуги належним чином не виконують, внаслідок чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 63 897,36 грн, що підтверджується долученими позивачем розрахунками заборгованості за періоди: із центрального опалення з жовтня 2015 року, а з гарячого водопостачання - з лютого 2017 року та до 23 лютого 2022 року з урахуванням сплат у лютому 2022 року. (а.с.17-23).

Свого контрозрахуноку щодо основного боргу, інфляційної складової та 3% річних від суми боргу відповідачами не надано.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ч. 1 ст. 541 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ч. 4 ст. 543 ЦК України).

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Разом з цим, враховуючи те, що квартира, за адресою якої надаються комунальні послуги, перебуває у спільній частковій власності, правильним є також висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 1/6 з кожного, а з відповідачки ОСОБА_4 - 2/6 частини від загальної суми заборгованості відповідно до їх часток у праві власності на квартиру.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» залишити без задоволення.

РішенняДніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова