УХВАЛА

04 березня 2025 року

м. Київ

справа № 182/1126/24

провадження № 61-2222ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу виконавчого комітету Нікопольської міської ради на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Нікопольської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, позов задоволено.

Стягнуто з виконавчого комітету Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 172 615, 36 грн.

Стягнуто з виконавчого комітету Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000, 00 грн.

Стягнуто з виконавчого комітету Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок стягнення витрат на правову (правничу) допомогу 8 000, 00 грн.

Стягнуто з виконавчого комітету Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 926, 15 грн.

21 лютого 2025 року виконавчий комітет Нікопольської міської ради засобами поштового зв'язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу нарішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у вказаній справі.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 192 615, 36 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028, 00 грн * 250 = 757 000, 00 грн).

У касаційній скарзі заявник посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Заявник наголошує на необхідності правильного застосування статті 1166 ЦК України. Зазначає, що падіння зеленого, зовні непошкодженого дерева свідчить про те, що орган місцевого самоврядування не міг передбачити або запобігти цьому випадку, а, отже, не несе відповідальності за завдану шкоду.

Також заявник зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Значний суспільний інтерес, на думку заявника, полягає в тому, що ця справа стосується впливу на безпеку громадян та відповідальність органів місцевого самоврядування, її розгляд може утвердити сталу судову практику щодо подібних випадків, сприятиме реформуванню комунального господарства у сфері догляду за зеленими насадженнями, створить механізм ефективного захисту майнових прав громадян.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Так, у касаційній скарзі не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб'єктів правовідносин.

Поряд з цим вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об'єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов'язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.

Проте касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи і вказувало б на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У зв'язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Нікопольської міської ради на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року в справі за позовомОСОБА_1 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко