Справа № 346/971/25
Провадження № 2-к/346/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 р.м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В. дослідивши матеріали клопотання ОСОБА_1 , який діє в інтересах стягувача ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку І Цивільного відділу Окружного суду міста Тарнув Республіки Польща від 04.02.2010 р. у справі ІС 76/09 та території України, -

у с т а н о в и в:

26 лютого 2025 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах стягувача ОСОБА_2 , звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з клопотанням, в якому просив визнати та надати дозвіл на примусове виконання Вироку І Цивільного відділу Окружного суду міста Тарнова Республіки Польща від 04.02.2010р. (вступило в законну силу 26.02.2010р.) у справі ІС 76/09 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого клопотання покликається на те, що Вироком І Цивільного відділу Окружного суду міста Тарнова Республіки Польща від 04.02.2010р. (вступило в законну силу 26.02.2010р.) у справі ІС 76/09 зобовзано стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України на користь ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 300 (триста) злотих щомісяця, починаючи від дати набуття юридичної чинності вироку.

Оскільки боржник ОСОБА_3 добровільно аліменти не сплачує, проживає на території України, рішення іноземного суду потребує визнання та примусового виконання на території України. Україна та Республіка Польща є учасниками Конвенції «Про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання» від 23.11.2007, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання» від 11.01.2013, а тому зазначає, що визнання рішень судів Республіки Польща на території України проводиться саме на підставі цієї Конвенції.

ОСОБА_5 звернулась із заявою про визнання та примусове виконання вироку польського суду, що набрало законної сили, до Міністерства юстиції України, яке за Законом України «Про ратифікацію Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання» забезпечує виконання обов`язків, покладених Конвенцією на центральний орган. У подальшому, у відповідності до Інструкції про виконання в Україні Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.09.2017 №2904/5, Міністерство юстиції України передає заяву з документами до Координаційного центру з надання правової допомоги з метою забезпечення надання БВПД відповідно до ЗУ «Про безоплатну правову допомогу». В силу пп. 2 п. 15 Інструкції Координаційний центр з надання правової допомоги передає заяви з документами до Центру надання БВПД з урахуванням правил ЦПК України щодо підсудності справ за такими заявами для прийняття рішення про надання БВПД. Таким чином, наказом Коломийського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №141/03.1-07 від 23.06.2023р. та довіреністю Міністерства юстиції України №99093/99539-29-23/12.1.3 від 27.07.2023 працівника Коломийського МЦ Боб`яка М.Ю. уповноважено на представництво інтересів ОСОБА_2 під час розгляду заяви про визнання та виконання вироку польського суду про стягнення аліментів в судах України, з усіма правами, наданими стороні в судовому процесі. Враховуючи наведене вище, представник стягувача, із покликанням на ст. ст. 462, 463, 467 ЦПК України та ст. ст. 81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», просить клопотання задовольнити.

Дослідивши клопотання та додані до нього письмові матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до преамбули Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Згідно пункту 10 частини першої статті 1 зазначеного Закону визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

У відповідності до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України (стаття 82 Закону).

Порядок здійснення цивільного судочинства встановлено цивільним процесуальним кодексом (стаття 1 ЦПК України).

Умови визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, визначені главою 1 Розділу IXЦПК України.

Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно статті 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Статтею 464 ЦПК України передбачено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Відповідно до статті 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Згідно частини першої-третьої статті 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити:1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Згідно із Конвенцією про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання (далі Конвенція), підписаною у м. Гаага 23.11.2007 та ратифікованою Україною 11.01.2013, учасниками якої є Україна та Польща, метою цієї Конвенції є забезпечення ефективного міжнародного стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, зокрема шляхом: а) створення всеосяжної системи співробітництва між органами Договірних держав; b)забезпечення доступності заяв, які подаються для винесення рішень про утримання; c)забезпечення визнання та виконання рішень про утримання, а також d) передбачення ефективних заходів для негайного виконання рішень про утримання.

Статтею 20 Конвенції передбачені підстави для визнання та виконання рішення, винесеного в одній Договірній державі в інших Договірних державах.

Відповідно до ст. 25 Конвенції до заяви про визнання та виконання відповідно до статті 23 або статті 24 повинні додаватися:

a) повний текст рішення;

b) документ, у якому зазначається, що рішення є таким, що підлягає виконанню в державі походження, та, якщо це рішення адміністративного органу, документ, у якому зазначається, що вимоги пункту 3 статті 19виконані, якщо така держава не визначила відповідно до статті 57, що рішення її адміністративних органів завжди відповідають цим вимогам;

c) якщо відповідач не з`явився та не був представлений у провадженні в державі походження, документ або документи, які засвідчують, залежно від обставин, що відповідач був належним чином повідомлений про провадження та мав можливість бути заслуханим, або що відповідач був належним чином повідомлений про рішення та мав можливість оскаржити або подати апеляцію на підставі неправильного встановлення обставин справи та застосування закону;

d) у разі необхідності документ про суму будь-яких заборгованостей і дату, на яку ця сума нарахована;

e) у разі необхідності стосовно рішення, яке передбачає автоматичне корегування шляхом індексації, документ з інформацією, необхідною для проведення відповідних розрахунків;

f) у разі необхідності документація, яка показує обсяг безоплатної правової допомоги в державі походження, яку отримав заявник.

Інструкцією про виконання в Україні Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 15.09.2017 №2904/5, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.09.2017 за №1150/31018 (далі Інструкція), визначено порядок виконання в Україні Конвенції.

Згідно із п. 7 ІІІ Розділу Інструкції у разі подання заяви, передбаченої підпунктом 1 пункту 1 або підпунктом 1 пункту 2 цього розділу, до неї додаються такі документи:

1) копія рішення, засвідчена компетентним органом у державі його винесення;

2) документ, у якому зазначається, що рішення є таким, що підлягає виконанню в державі його винесення, та (якщо це рішення адміністративного органу) документ, у якому зазначається, що рішення може бути переглянуто в адміністративному чи судовому порядку і що воно має таку саму силу, як і рішення суду з такого самого питання відповідно до законодавства держави його винесення, за винятком випадків, коли така держава визначила у заяві відповідно до статті 57 Конвенції, що рішення її адміністративних органів завжди відповідають цим вимогам;

3) якщо відповідач не з`явився та не був представлений у судовому процесі в державі винесення рішення, документ або документи, які засвідчують залежно від обставин, що відповідач був належним чином повідомлений про провадження та мав можливість бути заслуханим або був належним чином повідомлений про винесене рішення та мав можливість його оскаржити або подати апеляцію на підставі неправильного встановлення обставин справи та застосування закону;

4) за наявності заборгованості з аліментів - документ з розрахунком такої заборгованості і датою, на яку сума заборгованості з аліментів нарахована;

5) стосовно рішення, яке передбачає автоматичне коригування розміру аліментів шляхом індексації, - документ з інформацією, необхідною для проведення відповідних розрахунків;

6) документи, які містять інформацію про обсяг безоплатної правової допомоги в державі винесення рішення, якщо заявник її отримував.

Згідно із клопотанням, представником ОСОБА_1 зазначено про ухвалення І Цивільним відділом Окружного суду міста Тарнова Республіки Польща вироку від 04.02.2010р. у справі ІС 76/09, у якому стягувачем є ОСОБА_6 , а боржником є ОСОБА_7 , який проживає на території України, а саме в м. Коломия, Івано-Франківської області, відтак просить визнати та надати дозвіл на примусове виконання такого рішення на території України.

В п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.12.1999 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного-комерційного арбітражу на території України» зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

До клопотання заявником долучено переклад на українську мову повного тексту вироку І Цивільного відділу Окружного суду міста Тарнова Республіки Польща від 04.02.2010р. у справі 76/09

В п. ІІІ даного рішення суд вказав: батьківськими правами над малолітньою дитиною сторін, в якої подвійне ім`я: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження Бохня, наділити позивачку ОСОБА_8 та встановити місце перебування малолітньої дитини при матері, натомість відповідача позбавити батьківських прав, в тому числі заборонити контактувати з малолітньою дочкою сторін ОСОБА_4 .

В п. ІV даного рішення суд вказав: зобов`язати обидві сторони нести витрати, пов`язані з утриманням та вихованням малолітньої дитини і з огляду на те присудити від відповідача ОСОБА_3 на користь малолітньої ОСОБА_4 аліменти в розмірі по 300 (триста) злотих помісячно які сплачуватимуться на руки позивачки ОСОБА_8 до 10 числа кожного місяця разом з законними відсотками на випадок затримки у сплаті будь-котрого платежу, натомість в іншому позов відхилити.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» № 12 від 24.12.1999, виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа.

До клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішень іноземного суду стороною стягувача (заявника) було долучено документ повідомлення у якому в графі 5 «Відповідне повідомлення відповідача» зазначено «Відповідач був належним чином повідомлений про провадження та мав можливість бути заслуханим». Однак, такий документ суд оцінює критично, оскільки у ньому відсутні відомості про те яким чином і коли ОСОБА_9 був повідомлений про розгляд справи Окружним судом міста Тарнова Республіки Польща.

Згідно ч.1ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 468 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні.

Як зазначалось вище, статтею 463 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Статтею 32 Конвенції передбачено, що будь-який строк давності стосовно стягнення заборгованості визначається законом держави походження рішення або законом запитуваної держави, залежно від того, який закон передбачає триваліший строк давності.

В даному випадку заявник (стягувач) просить визнати та надати дозвіл на виконання рішення, ухваленого у 2010 році, яке зокрема містить стягнення періодичних платежів аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому у вироку І Цивільного відділу Окружного суду міста Тарнова Республіки Польща вказано, що це рішення набрало законної сили 26 лютого 2010 року та підлягає виконанню.

Разом з тим, аналізуючи додані до клопотання документи, суд позбавлений можливості встановити чи на момент надходження клопотання припинився строк нарахування періодичних платежів у справі ІС 76/09, і якщо так, то коли саме, оскільки в рішенні суду не зазначено до якого часу повинні стягуватися аліменти з ОСОБА_10 . Окрім цього, із клопотання неможливо встановити строк давності (пред`явлення до виконання), визначений законом держави походження рішення, для можливості застосування тривалішого строку давності (пред`явлення до виконання), ніж три роки, як це передбачено законодавством України.

Також до клопотання не додано офіційних документів про те, що на території Польщі рішення не виконувалось, що встановлює у якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше). Саме лише зазначення в клопотанні представником про раніше невиконання рішення без документального підтвердження, є недостатнім для встановлення даної обставини судом.

Частиною 4 статті 466 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Оскільки клопотання не відповідає вимогам ст. ст. 463, 466 ЦПК України, суд приходить до висновку про неможливість прийняття клопотання до розгляду по суті, а зважаючи на наведені обставини, з метою забезпечення прав стягувача на отримання (стягнення) заборгованості, вважає за доцільне застосувати положення ч.4 ст.466 ЦПК України. Таким чином, клопотання слід залишити без розгляду та повернути його разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Керуючись ст.ст. 462-469 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 , який діє в інтересах стягувача ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку І Цивільного відділу Окружного суду міста Тарнув Республіки Польща від 04.02.2010 р. у справі ІС 76/09 та території України - залишити без розгляду та повернути разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04.03.2025р.

Суддя: Третьякова І. В.