УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/1538/25

Провадження № 4-с/712/15/25

04 березня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевської О.М.

за участі секретаря Ткаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -
ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2025 року скаржники звернулися до суду зі скаргою на бездіяльність Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ЦМУ МЮ (м. Київ), правонаступником якого є Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у скасуванні арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 постановою АА 041302 Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 20.05.2010 р. та постановою АА 041305 Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ЦМУ МЮ (м. Київ) від 21.05.2010 р.

В обґрунтування скарги посилалася на те, що згідно довідки ЧОБТІ від 17 січня 2023 р. № 401780, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.03.2024 р. заявники зареєстровані власниками квартири АДРЕСА_1 .

Постановою АА 041302 Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 20.05.2010 р. та постановою АА 041305 Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 21.05.2010 р. накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з накладенням даних арештів, вони звернулися до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) з заявою про їх зняття. 03 лютого 2025 р. своїм листом останній відмовив в заяві. При цьому він вказав, що «Ідентифікувати під час виконання якого виконавчого документа накладено арешт, неможливо.» Скаржникам, також невідомі підстави їх накладення. Для з`ясування підстав накладення арешту на квартиру було звернення до Державного архіву Черкаської області від 19 грудня 2024 р. Згідно їх відповіді від 30 грудня 2024 р. № 465-р/05-08, надати копію постанови про накладення арешту не можливо, оскільки до них дана постанова не надходила. Даними арештами Державного виконавця порушені їхні житлові права і тому ми звернулися до суду з даною заявою.

Просить суд постановити ухвалу про визнання бездіяльності Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції неправомірною та зобов`язати їх скасувати постанову АА 041302 Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 20.05.2010 р. та постанову АА 041305 Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ЦМУ МЮ (м. Київ) від 21.05.2010 р. якими накладений арешт на квартиру кв. АДРЕСА_2 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 лютого 2025 року скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

27 лютого 2025 року представник Другого відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скерував до суду відзив на скаргу. В обґрунтування відзиву посилався на те, що виконавчі документи та матеріали справи, на підставі яких було накладено арешт, відсутні у Другому відділі ДВС у м. Черкаси, оскільки вони були оформлені у 2010 році (Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції). Державний архів Черкаської області підтвердив відсутність у нього зазначених постанов, що випливає з офіційної відповіді архіву від 30.12.2024 р. № 465-p/05-08. Таким чином, бездіяльність державного виконавця у даному випадку відсутня, оскільки виконавець діяв у межах своїх повноважень та згідно з нормами чинного законодавства. Скаржники вимагають скасування арешту на підставі того, що підстави його накладення невідомі, а відповідні виконавчі документи відсутні. Скаржники не надали доказів того, що виконавчий документ було скасовано або що він втратив чинність. Виконавчий документ не перебуває у провадженні Другого відділу ДВС, тому орган виконавчої служби не має підстав для вчинення дій щодо його перегляду чи скасування. Таким чином, вимога скаржників є юридично необґрунтованою, оскільки скасування арешту можливе лише за умови встановлення первинного виконавчого провадження.

Заявник ОСОБА_2 , представник заявників адвокат Дубинський В.М. в судове засідання скерували до суду заяву про розгляд справи без участі, скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Представник Другого відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без участі, покладається на розсуд суду.
Дослідивши матеріали скарги, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, скерувала до суду заяву про розгляд скарги без участі, по суті скарги не заперечує.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності б/н, видане органом приватизації Соснівського райвиконкому 29.04.1998 року.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна № 416162558 від 04.03.2025 року вбачається, що на підставі постанови АА 041302 від 20.05.2010 року виданої Центральним ДВС Черкаського районного управління юстиції реєстраційний номер обтяження 9850490 накладено арешт на квартиру в частці 1/3 за адресою: АДРЕСА_3 та постанови АА 041305 від 21.05.2010 року виданої Центральним ДВС Черкаського районного управління юстиції реєстраційний номер обтяження 9850490 накладено арешт на квартиру в частці 1/3 за адресою: АДРЕСА_3

Листом Другого відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 03.02.2025 року № 1251/26.21-49/7981 зазначено, що у посадових осіб Другого відділу ДВС відсутня можливість для зняття арешту з майна згідно постанови АА № 041302 від 20.05.2010 та постанови АА 041305 від 21.05.2010 у зв`язку з неможливості ідентифікувати під час виконання якого виконавчого документу накладено арешт.

Відповідно до відповіді Державного архіву Черкаської області 30 грудня 2024 року повідомлено про те , що надати постанови Центрального відділу ДВС не має можливості, оскільки до архіву вони не надходили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Частиною 1, 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження та його знищення, державний виконавець не виконав належним чином своїх обов`язків, оскільки не вирішив питання про зняття арешту з майна боржника при закінченні виконавчого провадження та поверненні виконавчого листа та не здійснив перевірку зняття арешту при його знищенні.

Наявність арешту на належне скаржникам майно обмежують їх право на вільне розпорядження майном.

Державним виконавцем не наведено належними та допустимими доказами правомірності накладення арешту на майно скаржників, на даний час, а наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про накладення арешту перешкоджає останньому вільно розпоряджатись своїм майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, Закону України "Про державну виконавчу службу", Закону України "Про виконавче провадження", іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

36. Відповідно до статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" визначені підстави зняття арешту з майна, у якій, серед іншого, зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19), від 29 травня 2024 року у справі № 643/5147/23 (провадження № 61-15176св23).

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 643/5147/23 (провадження № 61-15176св23).

Заявниками направлено заяву про зняття арешту з належного їм майна до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) як правонаступника Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ЦМУ МЮ (м. Київ), проте на вказане звернення було повідомлено про неможливість ідентифікувати, в межах якого саме виконавчого провадження винесені постанови про накладання спірних арештів. Також встановлено, що виконавчі провадження, боржниками у яких є заявники, на виконанні в ВДВС не перебувають.

Суд виходить з того, що наявність протягом тривалого часу (понад десять років) нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно заявників у виконавчому провадженні, відомості щодо якого відсутні в органу виконавчої служби, є невиправданим втручанням у їх право на мирне володіння майном з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження на час звернення заявників із вказаною скаргою, відсутність фактичних майнових претензій стягувача, оскільки такі не встановлено ані судами, ані ВДВС.

На підставі зазначеного суд доходить висновку про те, що незняття ДВС арешту з майна заявників саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право заявників підлягає захисту шляхом зобов`зання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Керуючись: ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 450-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна, а саме з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови АА 041302, 20.05.2010, Центральний відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9849471.

Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна, а саме з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови АА 041305, 21.05.2010, Центральний відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9850490.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів.

Головуючий:

Дата виготовлення повного тексту ухвали 04 березня 2025 року.