Справа № 439/2324/24
Провадження №2/439/94/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Броди Львівської області

Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Марків Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Кашуби Л.О.,

у підготовчому судовому засіданні розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підкамінської селищної ради Львівської області про визнання права власності,

встановив:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В позовній заяві (а.с. 2 4) викладено наступну позицію.

19 жовтня 1989 року, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить не припинене на день смерті спадкодавця право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ).

Позивач є спадкоємцем померлої за заповітом, спадщину прийняла шляхом вступу у володіння спадковим майном.

Можливість оформити спадкові права на житловий будинок в нотаріальному порядку відсутня через те, що свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок спадкодавця видано після її смерті.

За вказаних обставин позивач просила визнати за нею, як за спадкоємцем ОСОБА_2 , право власності на належне спадкодавцю нерухоме майно (житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відзив на позов не надходив.

В підготовче судове засідання сторони не з`явилися подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до змісту яких позивач та її представник на задоволенні позову наполягали, представник відповідача позов визнав.

Судом ухвалено щодо проведення підготовчого судового розгляду за відсутності сторін.

Судом встановлено, що 12 березня 1988 року ОСОБА_2 вчинений заповіт (а.с. 9), відповідно до якого вона визначила свою онуку ОСОБА_1 спадкоємцем усього належного заповідачу майна.

Згідно з технічним паспортом (а.с. 16 19), нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , складається з побудованих протягом 1975 1985 років житлового будинку садибного типу «А1» (з тамбуром та сходами), сараїв «Б», «В», «Г», «Є», вбиральні «Д», гаражу «Е», літньої кухні «Ж», колодязя «К», погребу «пд», воріт №1 та огорожі № 2.

Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 10), ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначено в довідках (а.с. 27, 28, 59), ОСОБА_2 була членом колгоспного двору, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ), до дня смерті була зареєстрована та проживала в с. Малинище Золочівського району разом із своєю онукою ОСОБА_1 та чоловіком і сином останньої.

20 березня 1990 року видане свідоцтво про право особистої власності ОСОБА_2 на жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Згідно з довідкою КП ЛОР «Золочівське МБТІ» (а.с. 14), житловий будинок (з господарськими та побутовими спорудами), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 . Перереєстрація права власності на зазначений житловий будинок станом на 01 січня 2013 року не проводилась.

ОСОБА_1 з 09 вересня 1989 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; (а.с. 7).

08 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Кривіцькою М.А. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, у зв`язку із видачей відповідних правовстановлюючих докуменітв після смерті спадкодавця (а.с. 60).

ОСОБА_2 померла у 19 жовтня 1989 року, тому відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на правовідносини щодо спадкування поширюється дія ЦК України 1963 року.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ст. 534 ЦК України 1963 року).

Згідно з ст. 548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17.

Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення».

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Суд вбачає, що ОСОБА_1 єдиний спадкоємець ОСОБА_2 за заповітом, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном прийняла спадщину, до складу якої входить не припинене на день смерті спадкодавця право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і побутовими спорудами.

Позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину через видачу правовстановлючих документів на житло після смерті спадкодавця.

Суд вважає, що порушені через відсутність умов для їх оформлення спадкові права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності на успадковане нерухоме майно.

При зверненні до суду представником позивача сплачений судовий збір в сумі 4 463,10 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1, виданою 22 жовтня 2024 року акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (а.с. 1).

Визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті є передбаченою ч. 1 ст. 142 ЦПК України підставою для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 142, 200, 258, 259, 263 265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстраційного обліку місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Підкамінської селищної ради Львівської області (адреса місцезнаходження: смт. Підкамінь Золочівського району Львівської області, вул. Івана Франка, б. 1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04372483) про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і побутовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого представником позивача ОСОБА_3 при поданні позову, відповідно до квитанції № 0.0..1, виданої 22 жовтня 2024 року акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення (05 березня 2025 року) до Львівського апеляційного суду через Бродівський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.А. Марків