"05" березня 2025 р.
Справа № 2-2047/2008
Провадження №6/489/27/25
У Х В А Л А

05 березня 2025 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі за позовом Акціонерного комерційного Інноваційного банку «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив.

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, якою просила визнати таким, що не підлягають виконанню виконавчий лист № 2-2047 виданий 31 липня 2008 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» кредитної заборгованості у розмірі залишку боргу у сумі 93276,68 грн. та зупинити примусове його виконання. Посилаючись на те, що на виконанні у Інгульському ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 9697049 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2047 про стягнення з неї на користь МФ АКІБ «Укрсиббанк» заборгованості у розмірі 140196,89 грн. 09 липня 2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. 27 жовтня 2014 державним виконавцем, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. З відповіді АТ «Укрсиббанк» стало відомо, що на підставі Договору купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами від 08.12.2011 укладеного між АТ «Укрсиббанк» та АТ «Дельта банк», банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 28.07.2006, укладеного між нею та банком на користь нового кредитора. 19 вересня 2013 державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк». З реєстру судових рішень, їй стало відомо, що ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 15.02.2011 вирішено питання розподілу коштів стягнутих з боржника у виконавчому провадженні № 9697049 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2047. Зокрема, судом встановлено, що від продажу автомобіля, який був предметом забезпечення кредитного договору, стягував отримав 46929,41 грн. За такого, реальна сума стягнення (залишок боргу) складає 93276,68 грн. Строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання щодо стягнення залишку боргу закінчився 27.10.2017, але на сьогодні продовжують діяти заходи примусового стягнення, зокрема, арешт рахунків боржника, накладений постановою державного виконавця № 9697049, тоді як процесуально-правові для цього підстави відсутні.

В судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись судом належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2008, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом 138134 грн. 22 коп, заборгованість за несплаченими відсотками 644 грн. 88 коп., а всього 138779 грн. 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» судові витрати: 1387 грн. 79 коп. судовий збір, 30 грн. 00 коп. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього 1417 грн. 79 коп.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.05.2010 скаргу ПАТ «УкрСиббанк» на неправомірні дії державного виконавця задоволено; зобов`язано Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції перерахувати ПАТ «УкрСиббанк» 5 157,06 грн.

У відповідності до ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 15.02.2011, апеляційну скаргу Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції задоволено частково; ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.05.2010 змінено; визнано розпорядження Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 31.12.2009 в частині визначення суми для перерахунку на користь держави як погашення виконавчого збору в сумі 515,71 грн. неправомірним.

З мотивувальної частини вказаної ухвали суду вбачається, що від продажу автомобіля Hyundai Sonata NF2.4 А, 2006 року випуску, на рахунок стягувача в сумі 46413 грн. 50 коп. в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 .

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.01.2013 замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ Дельта Банк» у виконавчому провадженні, відкритому у цивільній праві за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 09.07.2014 у виконавчому провадженні № 9697049, накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках, в тому числі на тих, що будуть відкриті після винесеної даної постанови та в іноземній валюті в Миколаївському районному управлінні Приватбанк та АТ «УкрСиббанк» та належить боржнику ОСОБА_1 .

Як вбачається з листа Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.11.2024 за вих. № 162086, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 9697049 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2047 виданого 31.07.2008 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь МФ АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 140196,89 грн. 27 жовтня 2014 державним виконавцем, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

З листа АТ «УкрСиббанк» від 05.11.2024 за вих. № 27-1-01/12548, вбачається, що на підставі Договору купівлі продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк», банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 28.07.2006, укладеного між ОСОБА_1 та МФ АКІБ «УкрСиббанк», на користь нового кредитора. Будь-які фінансові претензії за вищевказаним кредитним договором з боку банку відсутні, оскільки фактичним кредитором за Кредитним договором є АТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У ст. 129-1 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, який виник після ухвалення судового рішення.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.

Системний аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню можливо виключно на стадії виконавчого провадження, тобто у випадку реалізації стягувачем права на звернення виконавчого листа до примусового виконання.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у частині другій статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Отже, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

- матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);

- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі №755/15479/14-ц.

У постанові від 20 лютого 2019року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18) Верховний Суд вказав, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022року у справі № 2-118/2001.

Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, безпосередньо пов`язане із питанням набрання судовим рішення законної сили, одним із проявів якого є реалізованість й виконуваність судового рішення.

Так, в своїй заяві ОСОБА_1 , як на підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилається на те, що станом на теперішній час, строк повторного пред`явлення виконавчого документа щодо стягнення залишку боргу закінчився 27.10.2017 три роки від дня повернення виконавчого листа стягувачу, але ж на сьогодні продовжують діяти заходи примусового стягнення, зокрема, арешт рахунків боржника, накладений постановою державного виконавця № 9697049, тоді як процесуально-правові підставі для цього відсутні.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 19 лютого 2025 представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» звернувся до суду з заявою в якій просив замінити позивача по справі №2-2047/2008 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.02.2025, заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про заміну сторони повернуто заявнику без розгляду.

Доказів щодо перебування виконавчого листа № 2-2047 на виконанні заявником суду не надано.

Встановивши зазначені обставини, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку, оскільки виконавчий лист не пред`явлено до виконання, правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання відсутні, оскільки п.7 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, в яких випадках виконавче провадження може бути закрите або повернуто.

Крім того, судом встановлено, що 23.12.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2008 по цивільній справі № 2-2047/2008 за позовом АКІБ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. На час розгляду дійсної заяви судове рішення по вказаному питанню відсутнє.

Суд вважає, що фактично метою подачі ОСОБА_1 заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є скасування арешту з рахунків боржника, яке було накладено в рамках виконавчих проваджень.

Відповідно до частини четвертої статті 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України, за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, керуючись статтею 432 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі за позовом Акціонерного комерційного Інноваційного банку «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «05» березня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева