ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/507/25 Справа № 183/314/21 Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді : Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Олійник О.А. на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року у цивільній справі №183/314/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубовиківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_5 через свого представника звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, в обґрунтування якого посилалась на те, що вони зі ОСОБА_1 почали проживати разом у 2012 року без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народилось двоє дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому сімейне життя у сторін не склалось та з 2017 року вони почали проживати окремо, а діти залишились проживати із матір`ю.

Враховуючи наведене, а також те, що коштів які несистематично надає відповідач на утримання дітей не вистачає на покриття їх елементарних потреб, просила суд стягнути зі ОСОБА_1 на її користь аліменти на дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив визначити проживання малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним, а також стягнути з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В обґрунтування вимог за зустрічним позовом посилався на те, що після припинення шлюбних відносин у серпні 2018 року позивачка покинула обох дітей, які залишилися проживати разом з батьком та перебували на його утриманні. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 самоусунулася від виховання дітей, ОСОБА_1 звертався до органу опіки з метою позбавлення її батьківських прав, за наслідками чого було складено план супроводу матері та діти залишились проживати разом із нею у домоволодінні її матері. Однак відповідач надані їй рекомендації не виконувала, ніде не працювала та не мала стабільного доходу, тому з лютого 2021 року діти проживають разом з батьком на постійній основі та повністю перебувають на його утриманні. ОСОБА_5 участі у їх вихованні та утриманні не приймає, не цікавиться їх життям та не відвідує, тому діти у свою чергу не хочуть проживати разом із нею та бажають залишитись разом із батьком.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто зі ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 січня 2021 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовлено, а також допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з аліментів у межах суми виплати за один місяць.

У задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги та відмовити у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_3 ..

Зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу свого рішення докази, які містять суперечливі факти щодо думки дітей з приводу бажання проживати разом із матір`ю. В рішенні виконкому №71 від 06.05.2024 року зазначено, що ОСОБА_10 виявив бажання проживати разом із матір`ю, хоча з протоколу засідання комісії вбачається що дитина бажає проживати з батьком. Щодо ОСОБА_11 , то він, не зважаючи на свій вік здатен висловити свою дуку з приводу місця проживання, однак не був запрошений та допитаний на засіданні комісії 06.05.2024 року. Також заяви дітей, датовані 17.06.2024 роком, долучені у судовому засіданні 21.06.2004 року з порушенням вимог ЦПК України та з огляду на характеристики дітей, які надавались закладами освіти щодо їх успішності, не можуть бути виконані дітьми самостійно, а отже виконувались під диктовку дорослих. Скептично ставиться до акту обстеження умов проживання матері від 17.06.2024 року, оскільки висловлена в ньому думка ОСОБА_12 щодо визначення місця проживання різниться із даними зазначеними в актах на підставі яких було складено висновок виконкому від 06.05.2024 року №71. Діти не були вислухані у судових засіданнях через недбале ставлення їх матері до своїх процесуальних обов`язків по забезпеченню її особистої явки та явки дітей у такі судові засідання. Крім того допит дітей не відбувся через неявку психолога, забезпечення присутності якого було покладено на орган опіки та піклування. Натомість ОСОБА_1 був присутнім на кожному судовому засіданні, крім 21.06.2024 року оскільки несе службу у складі ЗСУ на Запорізькому напрямку, однак його клопотання про відкладення розгляду справи у цей день було неправомірно проігноровано судом першої інстанції. Третя особа ОСОБА_4 , яка також була заявлена у якості свідка неодноразово була присутня у судових засіданнях, однак так і не була допитана судом.

Також з посиланням на доводи аналогічні доводам зустрічної позовної заяви зазначає, що мати не дбає про безпеку та виховання дітей, не цікавиться їхнім розвитком та нехтує їх інтересами в угоду новоствореній сім`ї. Діти до початку повномасштабного вторгнення проживали разом із батьком та перебували на повному його утриманні, однак в подальшому були передані матері у зв`язку із перебуванням батьком на фронті.

Сторони не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційні скарги, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та його представник-адвокат Олійник О.А., ОСОБА_3 та її представник-адвокат Атаманюк І.Л..

Інші сторони у судове не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку судових повісток до Електронних кабінетів представників та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення у вигляді судової повістки. Крім того від Дубовиківської сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі органу опіки та піклування.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду

справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками малолітніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Згідно довідки №25, виданої 15.01.2021року Голубівським старостинським округом Перещепинської міської ради позивачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з дітьми: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У довідці №77/03 від 29.03.2021 року, виданій Виконавчим комітетом Дубовиківської сільської ради Васильківського району, ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_2 , разом з ним проживають його діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно наданих довідок від 26.03.2021 року та від 26.02.2024 року діти сторін навчаються у КЗ «Шевченківський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад -дошкільний навчальний заклад» Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області.

В акті від 28.01.2019 року Перещепинської міської ради зазначено, що діти сторін проживають з батьком у с.Миролюбівка Новомосковського району, мати залишила дітей у 2018 році та не опікується ними.

Відповідач ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, отримує регулярний дохід, має статус учасника бойових дій.

ОСОБА_1 зареєстрував шлюб зі ОСОБА_4 06.04.2021 року, мають трьох дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

У характеристиці на учня 5 класу ОСОБА_8 зазначено, що він часто пропускає уроки без поважної причини, домашніх завдань не виконує; проживає разом з матір`ю, забезпечений всім необхідним для навчання, батьки дбають про матеріально-технічне забезпечення хлопчика, намагаються прислухатися до порад класного керівника та вчителів, але не реалізовують їх виконання; батьки не в повній мірі піклуються про навчання та розвиток дитини, відсутній належний контроль.

У характеристиці на учня 4 класу ОСОБА_9 зазначено, що хлопчик проживає з матір`ю, побутові умови достатні, батьки беруть участь у налагодженні комфортних умов навчання, дбають про матеріально-технічне забезпечення; не в повній мірі піклуються про навчання та розвиток дитини, дитина має багато пропусків уроків без поважної причини.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2022 року діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_3

21.02.2022 року органом опіки та піклування Виконавчого комітету Дубовиківської сільської ради подано суду висновок, у якому орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей сторін з матір`ю.

Крім того, на виконання ухвали суду першої інстанції від 16.04.2024 органом опіки та піклування Виконавчого комітету Дубовиківської сільської ради подано суду висновок, затверджений рішенням №71 від 06.05.2024 у якому орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей сторін з матір`ю ОСОБА_3 .. Складанню цього висновку передувало обстеження умов проживання батька ОСОБА_1 та матері ОСОБА_3 , з якою проживають діти. Позивачка створила дітям належні умови для проживання, виховання та розвитку, діти забезпечені усім необхідним. У дітей гарні взаємовідносини та повне порозуміння з мамою і з батьком, зі слів дітей, вони часто відвідують тата, коли він буває вдома; мама завжди без перешкод відпускає поспілкуватися з батьком. На комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_6 виявив тверде бажання проживати з матір`ю, за умови, якщо мама буде пускати до тата.

Також, 17.06.2024 року Службою у справах дітей Дубовиківської сільської ради повторно обстежено умови проживання дітей, встановлено, що матір`ю для них створено задовільні умови, проживають у триповерховому будинку, при бесіді ОСОБА_16 висловив бажання проживати з матір`ю; ОСОБА_6 висловив бажання проживати з матір`ю та бажання відвідувати батька.

При відмові у задоволені зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання малолітніх дітей, суд першої інстанції виходив із того, що дослідженими судом доказами не встановлено обставин, які свідчать про те, що проживання з батьком відповідатиме інтересам малолітніх дітей сторін, а тому і не має підстав для задоволення похідних вимог щодо стягнення на користь батька аліментів на утримання дітей.

Із такими висновками суду можливо погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина друга статті 160 СК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати інтереси батьків.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (зокрема, постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі

№ 377/128/18 вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Судом першої інстанції встановлено, що малолітні діти з 2022 року проживають разом із матір`ю ОСОБА_3 ..

Судом апеляційної інстанції в присутності обох батьків було допитано малолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які пояснили, що проживають разом із матір`ю і бажають з нею проживати і надалі, мати не забороняє їм бачитись із батьком. Зокрема пояснили, що проживають неподалік від місця мешкання батька та за можливості,коли він не працює й власним бажанням часто відвідують його, а мати не заперечує проти цього та не чинить перешкоди, а навіть дозволяє залишатись на ніч.

Також слід звернути увагу, що матеріали справи дійсно підтверджують що мати і батько малолітніх ОСОБА_12 й ОСОБА_11 проживають по одній вулиці, а тому при залишенні їх проживати разом із матір`ю не втратять контакт з батьком і це рішення не порушить права батька на спілкування із синами, оскільки вони безперешкодно відвідують його за місцем проживання. Крім того, як зазначав сам ОСОБА_1 він є військовослужбовцем та не завжди буває вдома в силу своєї діяльності, а тому не зможе забезпечити на належному рівні піклування про дітей, однак зможе без перешкод бачитись із ними.

Крім того, ОСОБА_1 з 06.04.2021 рокуперебуває в іншому зареєстрованому шлюбі і має трьох дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тому враховуючи встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, а також думку дітей щодо проживання із батьками, суд апеляційної інстанції з огляду на відсутність негативних чинників, які б зумовили неможливість проживання разом із матір`ю, забезпечуючи баланс інтересів між батьками, приходить до висновку, що не має підстав для визначення місця проживання малолітніх дітей разом із батьком, з яким і так проживає троє неповнолітніх дітей. Перешкод для спілкування дітей з батьком не встановлено. Крім того, зазначене рішення не є перешкодою в послідуючому при зміні обставин ставити питання щодо визначення місця проживання дітей з іншим із батьків.

З приводу вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання спільних дітей, то ці вимоги є похідними від вимог про визначення місця проживання разом із батьком та з огляду на відмову у їх задоволенні також не підлягають задоволенню.

Оскільки діти проживають з матір`ю, то на їх утримання суд першої інстанції правильно стягнув аліменти з відповідача відповідно до положеньст.180 СК України,згідно якої батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Розмір аліментів не оспорюється.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи по суті норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не має.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Олійник О.А. залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Судді: