№ 201/9678/24
провадження 2/201/1663/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради 07 серпня 2024 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення збитків в вигляді заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та судових витрат. Позивач в своєму позові, а його представник в судовому засіданні посилаються на те, що з відповідачем було укладено договір на теплопостачання, на ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок і встановлені фактичні відносини з приводу надання послуг з теплопостачання до її об`єкту нерухомості: АДРЕСА_1 , приміщ. 26, вказані послуги надавалися протягом опалювальних сезонів і раніше, але власником вказаного приміщення відповідачка стала лише в листопаді 2021 року; під час планової перевірки стану виконання умов цього договору за вказаною адресою, абонентом по якій зараз є відповідач, було виявлено, що поставлена позивачем відповідачеві теплова енергія належним чином обліковується, але оплати за спожиті послуги теплопостачання немає, внаслідок чого теплопостачальнику, зараз це позивач, завдано матеріальної шкоди, про що були складені акти, надсилалися попередження і досудова вимога, є заборгованість по сплаті спожитої теплової енергії. Відповідальність за завдання збитків, скоєння цієї шкоди і заборгованість згідно з умов договору та закону повинен нести відповідач. Вартість збитків позивача з урахуванням часу користування теплостачанням відповідачем, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків за період з листопада 2021 року по березень 2024 року станом фактично на квітень 2024 року складає 63 203 грн. 27 коп.. З відповідачкою договір реструктуризації боргу не укладали. Позовну давність не пропустили, оскільки три роки не пройшло, правовідносини триваючі, була досудова вимога, договір не розривали і була передбачена договором мовчазна згода на його пролонгацію. Представник позивача просив суд стягнути з відповідача вказану суму збитків з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат і пені, а також витрати на оплату судового збору, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що відповідачка не заперечує проти фактичного боргу і готова його сплатити, але розрахунок позивачем значно завищений і не реальний, складений з порушенням методики і показників лічильника; до з`ясування питань вірного розрахунку відповідачка відмовляється сплачувати будь-який борг, тому він заперечував проти задоволення позову і просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі

Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, з`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути цю справу в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

В судовому засіданні встановлено, що КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає фізичній особі - споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами ЖК України, що виникли з дій боржника та КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради, спрямованих на набуття цивільних прав та обов`язків щодо теплопостачання, централізованого опалення та їх оплати. Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована і мешкає за адресою АДРЕСА_2 , але має у власності приміщення АДРЕСА_1 , є абонентом послуг позивача за вказаною адресою, користується послугами теплопостачання до вказаного будинку і приміщення, з відповідачкою було укладено договір, встановилися і фактичні відносини з приводу надання послуг постачання теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку та видана розрахункова книжка. Правовідносини сторін триваючі, була досудова вимога, договір не розривали і була передбачена договором мовчазна згода на його пролонгацію. При цьому позивачем відповідачу роз`яснено порядок користування та оплати за спожиту послугу теплопостачання, відповідач зобов`язався споживати теплопостачання у вказаному ним об`єкті нерухомості.

Але за спожиту послугу теплопостачання відповідач повністю не розраховувався з позивачем, мається заборгованість, під час планової перевірки стану виконання умов цього договору за вказаною адресою, абонентом по якій зараз є відповідач, було виявлено, що поставлена позивачем відповідачеві теплова енергія належним чином обліковується, але оплати за спожиті послуги теплопостачання немає, внаслідок чого теплопостачальнику, зараз це позивач, завдано матеріальної шкоди, про що були складені акти, надсилалися попередження і досудова вимога, є заборгованість по сплаті спожитої теплової енергії. Відповідальність за завдання збитків, скоєння цієї шкоди і заборгованість згідно з умов договору та закону повинен нести відповідач. Вартість збитків позивача з урахуванням часу користування теплостачанням відповідачем, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків за період з листопада 2021 року по березень 2024 року станом фактично на квітень 2024 року складає 63 203 грн. 27 коп., а з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат позивача і пені складає всього 70 155 грн. 43 коп., внаслідок чого теплопостачальнику завдано збитки, про що були складені акти і розрахунок боргу.

В добровільному порядку питання вирішене не було, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов встановлених фактичних відносин з приводу послуг теплопостачання шляхом відкриття двох особових рахунків, виданої розрахункової книжки та рішення № 526 Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради, абоненту відкрито особовий рахунок, споживач зобов`язаний вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані послуги по теплопостачанню.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають в частині власності квартиру користуються нею для особистого мешкання і мешкання членів їх сімей.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

З договору та пояснень причетних осіб встановлено, що теплопостачання відповідачем використовується без обліково, відповідальність за це несе відповідач.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що лічильник в помешканні відповідача не знаходиться, договір на послуги теплопостачання до житла і власності відповідача є, особовий рахунок відкрито. Правовідносини сторін триваючі, договір не розривали і була передбачена договором мовчазна згода на його пролонгацію.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради впродовж періоду з листопада 2021 року по березень 2024 року включно, надавало послуги з постачання теплової енергії ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку із неналежним виконанням обов`язків із оплати отриманих послуг споживачем, позивач вимушений звернутися до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська.

01 лютого 2023 року між особисто відповідачем та Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради було укладено Договір № 090243 про постачання теплової енергії. Відповідно до п. 1 вищевказаного Договору, споживач теплової енергії зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим Договором.

Відповідно до п. 5 та п. 12 вищевказаного Договору, облік споживання теплової енергії здійснюється за показниками вузлів комерційного обліку встановленого в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до п.п. 1 п. 3 Договору, надання послуг з теплопостачання здійснюється за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказаний об`єкт нерухомості перебуває у власності відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05 листопада 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 871 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 283131395 від 05 листопада 2021 року.

У відповідності до п. п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідно до п. п. 6 п. 30 Договору споживач зобов`язаний протягом місяця письмово інформувати виконавця про зміну власників об`єктів та теплових мереж. Оскільки повідомлень про таку зміну від відповідача не надходило, позивач правомірно вважає зазначені обставини такими, що не змінились.

Відповідно до п. 23 та п. 24 вищевказаного Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт прийому-передачі (в 2х примірниках) теплової енергії по формі Додатку 4.

Умови п. 25 Договору передбачають, що споживач зобов`язаний здійснювати оплату щомісяця після одержання акту прийому-передачі та рахунку від КП «Теплоенерго» продовж 5 банківських днів, але не пізніше 25 числа місяця наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

За бажанням споживача оплата послуги може здійснюватися в розрахунковий період шляхом внесення авансових платежів у розмірі обсягу послуги, передбаченою Додатком № 2, за власним платіжним дорученням із зазначенням періоду, за який він сплачує. (п. 26 Договору)

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 34 Договору про постачання теплової енергії, у разі несвоєчасного здійснення платежів Споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі не більше 0.01% суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу.

Статтею 550 ЦК України передбачено право кредитора на стягнення неустойки з боржника у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 ЦК України пеня віднесена до видів неустойки.

Відповідно до п. 40 вищезазначений договір набув чинності з дня його підписання та діяв протягом року та умови цього Договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його підписання з 05 листопада 2021 року (п. 40 Договору).

Пунктом 41 Договору передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Відповідач, не виконував покладені на нього вказаним договором обов`язки, рахунки та акти здачі - приймання теплової енергії своєчасно не отримував та оплату за надані йому послуги не проводив, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з листопада 2021 року по березень 2024 року.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» у частині 3 статті 20 передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а також, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачеві щомісячно направлялись Акти прийому - передачі послуги та рахунки на оплату. Однак вони відповідачем не повернуті, заперечень щодо відомостей, викладених в рахунках, актів прийому - передачі послуги від відповідача не надходило.

Так, кожного місяця в програмному продукті системи HAS відділу збуту теплової енергії (юр. особи) Служби реалізації та збору платежів формуються рахунки та акти прийому-передачі послуги з постачання теплової енергії та направляються з поштової скриньки абонентського відділу через застосунок-органайзер Microsoft OutlooK на електронні адреси споживачів комунальної послуги, зокрема відповідачеві.

Позивач щомісячно надсилав на адресу електронної пошти відповідача зазначену в Договорі - наступні документи: за період з листопада 2021 - грудень 2022 року (рахунок виставлений у січні 2023 року, оскільки відповідач повідомив, що є власником зазначеного приміщення з листопада 2021 року тільки у січні 2023 року) - Акти та рахунок вручено 08 лютого 2023 року, граничною датою для оплати є 13 лютого 2023 року, зобов`язання порушено з 14 лютого 2023 року. За січень 2023 року - Акти та рахунок вручено 08 лютого 2023 року, граничною датою для оплати є 13 лютого 2023 року, зобов`язання порушено з 14 лютого 2023 року. За лютий 2023 року - Акти та рахунок вручено 07 березня 2023 року, граничною датою для оплати є 13 березня 2023 року, зобов`язання порушено з 14 березня 2023 року. За березень 2023 року - Акти та рахунок вручено 04 квітня 2023 року, граничною датою для оплати є 10 квітня 2023 року, зобов`язання порушено з 11 квітня 2023 року. За листопад 2023 року - Акти та рахунок вручено 07 грудня 2023 року, граничною дати для оплати є 12 грудня 2023 року, зобов`язання порушено з 13 грудня 2023 року. За грудень 2023 року - Акти та рахунок вручено 08 січня 2024 року, граничною дати для оплати є 15 січня 2024 року, зобов`язання порушено з 16 січня 2024 року. За січень 2024 року - Акти та рахунок вручено 08 лютого 2024 року, граничною датою для оплати є 13 лютого 2024 року, зобов`язання порушено з 14 року 2024 року. За лютий 2024 року - Акти та рахунок вручено 06 березня 2024 року, граничною датою для оплати є 11 березня 2024 року, зобов`язання порушено з 12 березня 2024 року. За березень 2024 року - Акти та рахунок вручено 08 квітня 2024 року, граничною датою для оплати є 15 квітня 2024 року, зобов`язання порушено з 16 квітня 2024 року.

Водночас, згідно п. 25 Договору остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем в продовж 5 банківських днів після одержання рахунків.

Таким чином, позивачем вживались додаткові заходи із повідомлення відповідача про наявну в нього заборгованість та пропонувалось таку заборгованість сплатити. Отже, має місце порушення строків виконання зобов`язання, визначеного договором, що є підставою для нарахування відповідачеві пені у розмірі передбаченому договором, 3% річних та інфляційних збитків.

Частиною 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Для подальшого досудового врегулювання спору, незважаючи на невиконання відповідачем умов договору позивачем з метою сприяння дотриманню договірних умов сторонами, 14 червня 2024 року здійснилось додаткове направлення на адресу відповідача, зазначену у договорі, цінного листу з описом-вкладення із долученням до нього наступних документів: акт звіряння; претензія (досудова вимога). Підтвердженням надсилання вищевказаних документів є опис-вкладення, накладна Укрпошта Стандарт № 392, список згрупованих відправлень та фіскальний чек «Укрпошти» № ПН 55 від 14 червня 2024 року.

Отже, станом на день пред`явлення даного позову, ціна якого включає суму основного боргу за отримані відповідачем послуги з постачання теплової енергії та нараховані на таку заборгованість передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України та Договором штрафні та фінансові санкції становить: 70 155.43 грн. (сімдесят тисяч сто п`ятдесят п`ять грн., 43 коп.), в тому числі: основний борг: 63 203.27 грн. (шістдесят три тисячі двісті три грн., 27 коп.); 3% річних: 2 230.35 грн. (дві тисячі двісті тридцять грн. 35 коп.); інфляційні збитки: 4 441.61 грн. (чотири тисячі чотириста сорок одна грн., 61 коп.); пеня: 280.20 грн. (двісті вісімдесят грн. 20 коп.).

Таким чином, враховуючи приписи п. 5 ч. 2 ст. Закону України «Про житлово- комунальні послуги» та Договору, відповідач є належним чином обізнаний про існування в нього заборгованості за послуги з теплопостачання перед КП «Теплоенерго», проте продовжує по сьогоднішній день ігнорувати свої обов`язки із оплати спожитої ним послуги, чим порушує права підприємства на отримання оплати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк.

Факт отримання відповідачем теплової енергії підтверджений актами прийому-передачі теплової енергії

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується у судовому порядку. Приймаючи до уваги, що відповідачем добровільно заборгованість не сплачена, а дії відповідача в свою чергу порушують інтереси підприємства, у КП «Теплоенерго» ДМР не залишилося іншої можливості, крім захисту порушеного права у судовому порядку.

За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідача в завданні збитків згідно наданого розрахунку кількості спожитої послуги з теплопостачання і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цією послугою з урахуванням часу користування нею, сезонності та наявних показників.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже позивачем доведено, що саме неправомірними діями відповідача, пов`язаними з незаконним і неправильним використанням наданої йому послуги позивачем останньому було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення затверджені Постановою № 869.

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг.

Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Комунальні послуги - це послуги, які надаються водо-, тепло-, газо-, електропостачальниками та іншими організаціями власникам (наймачам) житлових приміщень за встановлену уповноваженими державними органами плату.

Плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача послуг оплачувати такі у строки, встановлені договором або законом.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч. 2 ст. 32 Закону).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері регулювання і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (ст. 5 - 7).

Відповідно до пп. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних та інших послуг, які надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, та погодження цих питань з підприємствами, установами й організаціями, які не належать до комунальної власності.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про ціни і ціноутворення» Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін/тарифів, а також по контролю за цінами/тарифами.

У Цивільному кодексі України (ст. 319) визначено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, інтересам суспільства.

Водночас, ч. 1 ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтями 20, 21 цього Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Чинне цивільне законодавство передбачає принцип свободи договору (ст. 3 ЦК України).

Отже, у споживача є обов`язок оплати спожитих послуг саме за встановленим тарифом виникає із договору, укладеного із виробником/постачальником послуг.

Відповідно до ч. 7, 10 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво не допускається.

У разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів.

Безпідставними є доводи відповідача про те, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості є не обґрунтованим, і тарифи мають бути затверджені органом місцевого самоврядування, оскільки ціни на житлово-комунальні послуги, в даному випадку визначаються виключно за договором (домовленістю сторін) а їх коригування здійснюється відповідно до ч. 10 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яке не потребує подальшого затвердження органом місцевого самоврядування.

Не представлено суду також належних і допустимих доказів того, що послуги позивача є неякісними, адже будь-який претензій позивач до позивача не направляв, актів, якими було б зафіксована незадовільна якість послуг не складав.

На спростування правильності розрахунку позивача в частині оплати за опалення та гаряче водопостачання відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідачів по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього по обліку водопостачання і водовідведення, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог є припущенням.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до п. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджені. Сама по собі відсутність договору на теплопостачання (згодом) чи його лонгація з відповідачем (на думку відповідача), відсутність зареєстрованої власності на приміщення чи інше (відсутність реєстрації на сьогодні і інш.) не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідач має у власності вказаний об`єкт нерухомості, вважає його своїм і тривалий час претендує на нього, на цю адресу відкрито особовий рахунок з відповідачем, який користується послугами теплопостачання, централізованого опалення і частково виконував умови договору про надання цих послуг щодо їх оплати (до завдання збитків).

За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідача в завданні збитків, згідно розрахунку кількості спожитого відповідачем теплопостачання і наступною не сплатою витрат (заборгованості) з урахуванням часу користування теплом відповідачем, сезонності та наявних показників складає всього (з урахуванням трьох відсотків річних і інфляційних втрат позивача) 70 155 грн. 43 коп.

Суд вважає, що сторона позивача не пропустила строк позовної давності, позивач тривалий час намагався звернути стягнення на вказаний борг шляхом звернення і до самого відповідача, і до суду, правовідносини сторін з цього питання триваючі і продовжувані, вони є і зараз не перервані, фактично послуги теплопостачання надаються безперервно і ці послуги відповідач використовує, а отже і повинен сплачувати надання цих послуг.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, нормою ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного право або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тобто, підставою для застосування наслідків спливу строку позовної давності є заява відповідача, матеріали справи не містять клопотання про це із вимогами та посиланнями на ст. 256, 257, 267 ЦК України та пропуск строку позовної давності, у зв`язку з чим суд не вбачає підстави для її застосування.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради збитки в вигляді заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по березень 2024 року станом на квітень 2024 року в сумі 70 155 грн. 43 коп., з яких: сума основного боргу - 63 203 грн. 27 коп., три відсотки річних - 2 230 грн. 35 коп. та інфляційні збитки, втрати - 4 441 грн. 61 коп. і пеня - 280 грн. 20 коп., а також витрати на судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп..

Таким чином обставини позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 22, 202, 526, 527, 530, 533, 543, 611, 625, 1166 ЦК України, ст. 61, 64, 65, 67, 68 ЖК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, код за , збитки в вигляді заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по березень 2024 року станом на квітень 2024 року в сумі 70 155 грн. 43 коп., з яких: сума основного боргу - 63 203 грн. 27 коп., три відсотки річних - 2 230 грн. 35 коп. та інфляційні збитки, втрати - 4 441 грн. 61 коп. і пеня - 280 грн. 20 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, код за , витрати на судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 04 березня 2025 року.

Суддя -