ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2342/24

Головуючий у першій інстанції Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/80/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ

ЦЕНТР

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Циганка М.О. від 30 липня 2024 року, місце ухвалення рішення м. Прилуки, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог заявленого позову позивач вказував, що 07.06.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ Райффайзен Банк Аваль було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0906/82/0127886, відповідно до якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 1 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 07.06.2016 року, та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 36%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, у порядку, передбаченому умовами кредитного договору. 20.09.2019 року між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ТОВ Вердикт Капітал було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-19-F, відповідно до умов якого, ПАТ Райффайзен Банк Аваль відступило на користь ТОВ Вердикт Капітал права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. В подальшому, відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ Вердикт Капітал відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР, у тому числі, і за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року. За доводами позивача, відповідачем заборгованість не погашено, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 15.03.2024 року становить 27 639 грн. 33 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 837 грн. 67 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 14 801 грн. 66 коп. За даних обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року у розмірі 27 639 грн. 33 коп. Також позивач ставив питання про стягнення з відповідача на свою користь понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 3 028 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 9 000 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.07.2024 року позов ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Судом стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР заборгованість за кредитним договором на загальну суму 27 639 грн. 33 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 30.07.2024 року по справі № 742/2342/24, та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що висновки суду першої інстанції є неправомірними, ґрунтуються на порушенні норм матеріального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки тому факту, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували факт видачі кредитних коштів. На підтвердження наявності у відповідача заборгованості позивачем було надано розрахунок заборгованості, який містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який би включав суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків. Доводи апеляційної скарги стверджують, що зазначені позивачем суми заборгованості за кредитом є відображенням виключно односторонніх арифметичних розрахунків позивача, і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, внаслідок чого не можуть слугувати доказами безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. За доводами апелянта, судом першої інстанції було стягнуто заборгованість за відсотками, нарахованими з моменту відступлення права вимоги по 15.03.2024 року в сумі 14 801 грн. 66 коп. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, кредит надавався строком на 48 місяців, тобто, до 07.06.2016 року. Апелянт зазначає, що відсотки за користування кредитними коштами, нараховані позивачем за період після 07.06.2016 року, не підлягають стягненню, оскільки вони нараховані поза межами строку кредитування. Апелянт вказує, що, як вбачається із підписаної відповідачем заяви, сторони не погоджували тип карток, згідно договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт в сумі 1 000 грн., доказів його збільшення позивачем не надано, згідно виписки заборгованість рахується по трьом карткам, при цьому, докази погодження сторонами випуску трьох карт та їх випуск на ім`я відповідача не підтверджуються матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскільки відсутні докази збільшення кредитного ліміту, нарахування заборгованості по тілу кредиту в сумі 12 837 грн. 67 коп., є необґрунтованим. Апелянт стверджує, що ухвалюючи оскаржуване рішення від 30.07.2024 року, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки вищевказаним фактам та не вказав мотивів неврахування даних обставин.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач Товариство з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР просить залишити без змін рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.07.2024 року, та залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.07.2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 07.06.2012 року між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0906/82/0127886 (а.с.5-8), відповідно до якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок з кредитним лімітом в розмірі 1 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 07.06.2016 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 36%.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 в АТ Райффайзен Банк Аваль за період з 21.06.2012 року по 27.11.2018 року (а.с.14,зворот-18), з якої вбачається зарахування на рахунок № НОМЕР_1 кредитних коштів згідно договору №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року у сумі 1 000 грн.

Згідно наданого АТ Райффайзен Банк Аваль розрахунку заборгованості по картковому кредиту на ім`я ОСОБА_1 (а.с.19-20), станом на 13.11.2019 року, заборгованість відповідача за кредитним договором складає: 13 027 грн. 60 коп., з яких 12 400 грн. - заборгованість за дозволеним овердрафтом, 437 грн. 67 коп. - заборгованість за недозволеним овердрафтом, 189 грн. 93 коп. - заборгованість за відсотками.

20.09.2019 року між АТ Райффайзен Банк Аваль та ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ було укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-19-F, відповідно до умов якого, АТ Райффайзен Банк Аваль передає (відступає) ТОВ Вердикт Капітал належні йому права вимоги, а ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ приймає належні АТ Райффайзен Банк Аваль права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року (а.с.23-26).

Згідно наданого ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ розрахунку заборгованості за договором №010/0906/82/0127886 (а.с.21), станом на 10.01.2023 року, заборгованість відповідача за договором складає: 27 639 грн. 33 коп., яка складається із залишку заборгованості, станом на 13.11.2019 року в сумі 13 027 грн. 60 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками, згідно кредитного договору, в розмірі 14 611 грн. 73 коп., які на раховані за період з 13.11.2019 року по 09.11.2023 року за відсотковою ставкою - 36% річних.

10.01.2023 року між ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ та ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ відступає ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР належні ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ права вимоги до боржників, а ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ до боржників, зокрема, і до ОСОБА_1 , за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року, за яким заборгованість становить - 27 639 грн. 33 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 837 грн. 67 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 14 801 грн. 66 коп. (а.с.28-33).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року, станом на 15.03.2024 року, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитом становить - 27 639 грн. 33 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 837 грн. 67 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 14 801 грн. 66 коп. (а.с.22).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 30.07.2024 року, задовольняючи вимоги заявленого ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 639 грн. 33 коп., суд першої інстанції вказав, що надані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредиту, і розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної у позовних вимогах, копії договорів відступлення права вимоги підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги за кредитним договором до позивача по справі. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконує, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заявленого позову про стягнення заборгованості у заявленому до стягнення позивачем розмірі із відповідача на користь позивача. Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що позивач звернувся до суду поза строком позовної давності, оскільки умовами кредитного договору (пункт 18.6 укладеного кредитного договору), сторонами було погоджено строк позовної давності тривалістю 70 років. Виходячи із предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, її складності, усталеної судової практики розгляду справ даної категорії, а також критеріїв реальності адвокатських послуг, їх обсягу та розумності, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги, понесеної позивачем у зв`язку із розглядом справи, а саме, у розмірі 3 000 грн., що, на думку суду першої інстанції, є співрозмірним із складністю даної справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судом першої інстанції також стягнуто з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 028 грн.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 30.07.2024 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи частково знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у повному обсязі, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки тому факту, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували факт видачі кредитних коштів. На підтвердження наявності у відповідача заборгованості позивачем було надано розрахунок заборгованості, який містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який би включав суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків. Доводи апеляційної скарги стверджують, що зазначені позивачем суми заборгованості за кредитом є відображенням виключно односторонніх арифметичних розрахунків позивача, і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, внаслідок чого не можуть слугувати доказами безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. За доводами апелянта, судом першої інстанції було стягнуто заборгованість за відсотками, нарахованими з моменту відступлення права вимоги по 15.03.2024 року в сумі 14 801 грн. 66 коп. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, кредит надавався строком на 48 місяців, тобто, до 07.06.2016 року. Апелянт зазначає, що відсотки за користування кредитними коштами, нараховані позивачем за період після 07.06.2016 року, не підлягають стягненню, оскільки вони нараховані поза межами строку кредитування. Апелянт вказує, що, як вбачається із підписаної відповідачем заяви, сторони не погоджували тип карток, згідно договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт в сумі 1 000 грн., доказів його збільшення позивачем не надано, згідно виписки заборгованість рахується по трьом карткам, при цьому, докази погодження сторонами випуску трьох карт та їх випуск на ім`я відповідача не підтверджуються матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскільки відсутні докази збільшення кредитного ліміту, нарахування заборгованості по тілу кредиту в сумі 12 837 грн. 67 коп., є необґрунтованим. Апелянт стверджує, що ухвалюючи оскаржуване рішення від 30.07.2024 року, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки вищевказаним фактам та не вказав мотивів неврахування даних обставин.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1, ч.2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно положень статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 07.06.2012 року між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0906/82/0127886 (а.с.5-8), відповідно до якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок з кредитним лімітом в розмірі 1 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 07.06.2016 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 36%. Відповідно до п.1.1 укладеного договору, розмір поточного ліміту кредиту на дату укладення договору, складає 1 000 грн., у подальшому встановлюється та визначається, відповідно до статті 10 договору. Згідно до п.10.1 договору, максимальний ліміт кредиту за договором складає 200 000 грн. В межах максимального строку кредиту встановлюється поточний ліміт кредиту. Поточний ліміт діє в межах календарного місяця, в якому він встановлюється. Відповідно до п.10.3 договору, поточний ліміт встановлюється банком в перший день кожного періоду.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 в АТ Райффайзен Банк Аваль за період з 21.06.2012 року по 27.11.2018 року (а.с.14,зворот-18), з якої вбачається зарахування на рахунок № НОМЕР_1 кредитних коштів згідно договору №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року у сумі 1 000 грн.

Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Згідно п.63 вказаного вище Положення, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

За даних обставин, виписка по рахунку ОСОБА_1 , у сукупності із укладеним кредитним договором, з додатками до нього підтверджує факт отримання ним кредитних коштів за договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року у сумі 1 000 грн., що спростовує доводи апелянта про відсутність доказів отримання ним кредитних коштів за кредитним договором.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77,80 ЦПК України, на спростування зазначених вище обставин.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта щодо відсутності доказів збільшення кредитного ліміту, оскільки згідно наданого АТ Райффайзен Банк Аваль розрахунку заборгованості по картковому кредиту на ім`я ОСОБА_1 (а.с.19-20), зміна ліміту відбувалася неодноразово, а саме: 31.08.2012 року - зміна ліміту з 1 000 грн. на 7 900 грн.; 15.03.2013 року - зміна ліміту з 7 900 грн. на 12 400 грн.

Відповідно до п.3.5 укладеного відповідачем кредитного договору, на залишок коштів на кредитному рахунку банк нараховує проценти згідно Тарифів. Виходячи із положень п.11.4 вказаного договору, погашення процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно шляхом договірного списання коштів в необхідній сумі з карткового рахунку клієнта, до якого встановлюється кредитний ліміт в дату розрахунку процентів платежів, у тому, числі за рахунок збільшення заборгованості за кредитом, в рамках встановленого поточного ліміту. У випадку перевищення суми заборгованості за кредитом над розміром поточного ліміту, заборгованість за кредитом збільшується на суму заборгованості за нарахованими процентами. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів клієнту.

Враховуючи наведене вище, сторони договору погодили можливість збільшення розміру поточного кредиту в межах максимального ліміту кредиту, що становить 200 000 грн. Зокрема, таке збільшення можливе у разі списання коштів з поточного рахунку відповідача та збільшення розміру поточного кредиту за рахунок такої заборгованості без видачі кредитних коштів.

Відповідно до п.9.3 укладеного відповідачем договору, без укладання додаткових угод до договору, банк має право продовжити строк користування кредитом на той самий строк за умови, що на останній робочий день строку користування кредитом банк не отримав листа клієнта про відмову від продовження строку користування кредитом. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після продовження строку користування кредитом розглядається сторонами, як згода клієнта на продовження строку користування кредитом.

Згідно наданого АТ Райффайзен Банк Аваль розрахунку заборгованості по картковому кредиту на ім`я ОСОБА_1 (а.с.19-20), станом на 13.11.2019 року, вбачається, що 07.06.2016 року відбулася пролонгація дії кредитного договору. Отже, 07.06.2020 року закінчився строк дії договору, із врахуванням пролонгації дії кредитного договору, на підставі п.9.3 кредитного Договору. Крім того, в даному розрахунку зазначено, що датою закінчення угоди (з урахуванням пролонгацій договору), є 07.06.2020 року. Згідно даного розрахунку, станом на 13.11.2019 року, заборгованість відповідача за кредитним договором складає - 13 027 грн. 60 коп., з яких: 12 400 грн. - заборгованість за дозволеним овердрафтом, 437 грн. 67 коп. - заборгованість за недозволеним овердрафтом, 189 грн. 93 коп. - заборгованість за відсотками. Останній платіж на погашення заборгованості в сумі 560 грн. 45 коп., було внесено на рахунок 12.06.2019 року.

Надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що відповідачем не спростовано правильності вказаного розрахунку заборгованості, і даний розрахунок відповідає узгодженим між сторонами договору умовам кредитного договору №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року. При цьому, матеріали цивільної справи не містять в собі відповідного контррозрахунку відповідача, на спростування розміру зазначеної у вказаному розрахунку заборгованості ОСОБА_1 .

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 ч.1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Стаття 518 ЦК України визначає, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання, не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором, і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Даний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 278/1679/13-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.16.1, п.16.2 статті 16 укладеного відповідачем договору, банк у встановленому законодавством України порядку, має право без згоди клієнта відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі. У разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки банку за договором, що стосується умов кредитування в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок.

20.09.2019 року між АТ Райффайзен Банк Аваль та ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ було укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-19-F, відповідно до умов якого АТ Райффайзен Банк Аваль передає (відступає) ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ належні йому права вимоги, а ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ приймає належні АТ Райффайзен Банк Аваль права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року (а.с.23-26).

Відповідно до п. 2.4 договору відступлення прав вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019 року, права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотнього викупу. Зокрема, але не виключно, до нового кредитора переходить: право здійснювати нарахування та стягнення процентів за кредитними договорами з дати відступлення прав вимоги за умови дотримання вимог чинного законодавства України, право нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов кредитного договору.

Згідно наданого ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ розрахунку заборгованості відповідача за договором №010/0906/82/0127886 (а.с.21), станом на 10.01.2023 року, заборгованість відповідача за договором становить - 27 639 грн. 33 коп., яка складається з залишку заборгованості, станом на 13.11.2019 року, в сумі 13 027 грн. 60 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками, згідно кредитного договору за відсотковою ставкою 36% річних, в розмірі 14 611 грн. 73 коп., за період з 13.11.2019 року по 09.11.2023 року.

10.01.2023 року між ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ та ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ відступає ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР належні ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ права вимоги до боржників, а ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ до боржників, зокрема, і до ОСОБА_1 , за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року, за яким заборгованість становить - 27 639 грн. 33 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 837 грн. 67 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 14 801 грн. 66 коп. (а.с.28-33).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року, станом на 15.03.2024 року, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитом становить - 27 639 грн. 33 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 837 грн. 67 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 14 801 грн. 66 коп. (а.с.22).

Із наведеного вбачається, що після відступлення прав вимоги за договором №10-01/2023, укладеним 10.01.2023 року між ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ та ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР, жодних нарахувань за даним договором позивачем не здійснювалось.

Належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, щодо внесення відповідачем коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, після 12.06.2019 року (дата останнього платежу), матеріали даної цивільної справи в собі не містять.

За даних обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що надані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору, отримання кредиту та існування заборгованості, і копії договорів відступлення права вимоги, із додатками підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги за укладеним відповідачем кредитним договором, до позивача по справі.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відхилено твердження відповідача щодо спливу позовної давності, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч.2 статті 6 ЦК України). За змістом ч.3 даної статті, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Разом з тим, відповідно до ч.1 статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Виходячи із правового аналізу зазначених норм Закону, можна дійти висновку про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами, і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і ч.1 статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру заборгованості слід провести за кожною вимогою, в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, враховуючи періодичність платежів, визначених договором.

Суд встановив, що у п.18.6 укладеного відповідачем договору №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року, сторони погодили, що до всіх правовідносин, пов`язаних із укладенням та виконанням договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років. Доказів внесення змін до вказаного договору, укладення додаткових угод до нього, тощо, якими б вносилися зміни щодо раніше погоджених строків давності, матеріали справи не містять.

За даних обставин, висновок суду першої інстанції про те, що стягнення заборгованості за договором не обмежується загальною позовною давністю у три роки перед зверненням кредитора до суду, є обґрунтованим.

Разом з тим, задовольняючи вимоги заявленого ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі, у розмірі 27 639 грн. 33 коп., суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Згідно наданого ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ розрахунку заборгованості за договором №010/0906/82/0127886 (а.с.21), станом на 10.01.2023 року, заборгованість відповідача за договором становить - 27 639 грн. 33 коп., яка складається із залишку заборгованості, станом на 13.11.2019 року, в сумі 13 027 грн. 60 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками, згідно кредитного договору, за узгодженою його сторонами відсотковою ставкою 36% річних, у розмірі 14 611 грн. 73 коп.

При цьому, відсотки ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ нараховувались за хронологічний період з 13.11.2019 року по 09.11.2023 року.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Позика. Кредит. Банківський вклад ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За положеннями ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч.1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частинами 1, 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Водночас, за змістом ч.2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно із ч.2 статті 1050 ЦК України. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно із ч.2 статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак, в порядку вказаної правової норми, такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог, із огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Як встановлено у даній справі, кредитором АТ Райффайзен Банк Аваль та боржником ОСОБА_1 , у п.9.3 укладеного між ними договору, погоджено право банку продовжити строк користування кредитом на той самий строк, без укладання додаткових угод до договору.

Із наданого АТ Райффайзен Банк Аваль розрахунку заборгованості по картковому кредиту на ім`я ОСОБА_1 (а.с.19-20), станом на 13.11.2019 року, вбачається, що 07.06.2016 року відбулася пролонгація дії кредитного договору. Отже, 07.06.2020 року закінчився строк дії договору, із врахуванням пролонгації дії кредитного договору, на підставі п.9.3 кредитного договору. Крім того, в даному розрахунку зазначено, що датою закінчення угоди (з урахуванням пролонгацій договору), є 07.06.2020 року. Інформація щодо використання відповідачем за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після вказаної дати, у матеріалах даної цивільної справи, відсутня.

За даних обставин, саме із настанням вищевказаної дати - 07.06.2020 року, строк кредитування відповідача є таким, що закінчився.

Враховуючи зазначене вище, нарахування новим кредитором ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ відсотків за користування кредитом за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року, після 07.06.2020 року та по 09.11.2023 року, є неправомірним.

Відповідно до положень ч.3 статті 12, ч.1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, апеляційний суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі №673/69/16-ц, провадження №61-15530св19, відповідно до яких, суд і сам не позбавлений можливості зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується із наданим позивачем розрахунком. Незгода із наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові.

Верховний Суд у постанові від 02.10.2020 року у справі № 911/19/19 висловив правову позицію, за якою суд має з`ясовувати обставини, пов`язані із правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, із урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Апеляційний суд приймає до уваги, що згідно наданого ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ розрахунку заборгованості за договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року (а.с.21), станом на 10.01.2023 року, заборгованість відповідача за договором становить - 27 639 грн. 33 коп., яка складається із залишку заборгованості, станом на 13.11.2019 року, в сумі 13 027 грн. 60 коп. (заборгованість по основній сумі кредиту - 12 837 грн. 67 коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги - 189 грн. 93 коп.) та заборгованості за нарахованими ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ відсотками, після відступлення права вимоги, згідно кредитного договору за узгодженою сторонами договору відсотковою ставкою 36 % річних, в розмірі 14 611 грн. 73 коп., за період з 13.11.2019 року по 09.11.2023 року, до якої ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ необгрунтовано було включено заборгованість за відсотками з 07.06.2020 року та по 09.11.2023 року.

Враховуючи викладене вище, фактична сума заборгованості відповідача за договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року, право вимоги якої фактично перейшло до нового кредитора ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР за договором відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, укладеним між ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ та ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР, становить 15 648 грн. 59 коп. яка складається із залишку заборгованості, станом на 13.11.2019 року, в сумі 13 027 грн. 60 коп. (заборгованість по основній сумі кредиту - 12 837 грн. 67 коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги - 189 грн. 93 коп.) та заборгованості за відсотками, після відступлення до ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ права вимоги, згідно кредитного договору за узгодженою сторонами договору відсотковою ставкою - 36% річних, у розмірі 2 620 грн. 99 коп., за період з 13.11.2019 року по 07.06.2020 року (207 календарних днів), виходячи із розрахунку: (13 027 грн. 60 коп. + 12 837 грн. 67 коп. (заборгованість по основній сумі кредиту) х 36% / 100 / 365 х 207) = 15 648 грн. 59 коп., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, в рахунок погашення існуючої заборгованості за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року.

Приймаючи до уваги наведене вище, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 639 грн. 33 коп., не в повній мірі узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог поданої апеляційної скарги, і відповідно, про необхідність зміни рішення суду першої інстанції від 30.07.2024 року, то згідно приписів ч.13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд також вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки вимоги заявленого ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР позову задоволено судом на 56,6%, та враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, на підставі приписів п.9 ч.1 статті 5 Закону України Про судовий збір (а.с.86), то судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягають частковій компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 статті 141 ЦПК України), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1 713 грн. 85 коп.

Апеляційний суд приймає до уваги, що задовольняючи вимоги заявленого ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР позову до ОСОБА_1 в повному обсязі, суд першої інстанції, виходячи із предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, її складності, усталеної судової практики розгляду справ даної категорії, а також критеріїв реальності адвокатських послуг, їх обсягу та розумності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог заяви позивача про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги, понесеної позивачем у зв`язку із розглядом даної справи, у розмірі 3 000 грн., що, на думку суду першої інстанції, є співрозмірним із складністю даної справи, і при цьому, рішення суду першої інстанції від 30.07.2024 року, в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем не оскаржується. За даних обставин, у зв`язку із частковим задоволенням вимог заявленого позову, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити суму судових витрат за надання професійної правничої допомоги, понесених позивачем, у зв`язку із розглядом даної справи, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з 3 000 грн. до 1 698 грн.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.07.2024 року, необхідно змінити, виклавши перший, другий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договром - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР: 15 648 (п`ятнадцять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 59 коп., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року; 1 698 (одна тисяча шістсот дев`яносто вісім) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції. У задоволенні решти вимог позову Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 1 713 (одна тисяча сімсот тринадцять) грн. 85 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.07.2024 року, необхідно залишити без змін.

На підставі приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи часткове задоволення апеляційним судом вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , а саме, на 43,4%, а також те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, на підставі положень п.9 ч.1 статті 5 Закону України Про судовий збір, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР на користь держави 1 971 грн. 23 коп., в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 липня 2024 року - змінити, виклавши перший, другий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договром - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР: 15 648 (п`ятнадцять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 59 коп., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010/0906/82/0127886 від 07.06.2012 року; 1 698 (одна тисяча шістсот дев`яносто вісім) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції. У задоволенні решти вимог позову Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 1 713 (одна тисяча сімсот тринадцять) грн. 85 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 липня 2024 року, залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР на користь держави 1 971 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят одна) грн. 23 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 28.02.2025 року.

Головуючий: Судді: