Справа № 484/7058/24
Провадження № 2/484/373/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Маржиної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко К.А.,

представника позивача адвоката Філатова І.Л.,

представника відповідача адвоката Наумця Р.С.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку під будинком, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Філатова І.Л. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку під будинком площею 0,1000 га, яка призначена для будівництва та експлуатації житлового будинку та розташована по АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.08.1999 року, який був укладений між нею та ОСОБА_3 , їй на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га за цією ж адресою, яка була надана ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 20.11.1992 року для будівництва та експлуатації житлового будинку. Власником цієї земельної ділянки залишилася ОСОБА_2 , оскільки на той момент не існувало обов`язку щодо оформлення переходу права власності на присадибну земельну ділянку у зв`язку з чим в подальшому ОСОБА_3 не набула право власності на земельну ділянку та відповідно не передала її у власність ОСОБА_1 . Наразі позивач не може переоформити земельну ділянку на своє ім`я. Оформляти договір в нотаріальній конторі ОСОБА_2 відмовляється. Позивач вважає, що з переходом права власності на будинок до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, тому просить визнати за ним таке право.

Ухвалою суду від 23.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання на 24.01.2025 року, 10:00 годину. Крім того, зобов`язано позивача надати суду витяги з Державного земельного кадастру та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, а за відсутності інформації витяг з КП «Первомайське МБТІ» щодо спірної земельної ділянки загальною площею 0,1000 га та будинку, які розташовані по АДРЕСА_1 , актуальні на час звернення до суду.

08.01.2025 року представник позивача ОСОБА_4 надав суду витребувані докази.

24.01.2025 року підготовче засідання відкладене за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 на 05.03.2025 року, 14:00 годину.

Позивач в підготовче засідання не з`явився, представник позивача ОСОБА_4 в підготовчому засіданні зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просив задовольнити позов.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, представник відповідача ОСОБА_5 в підготовчому засіданні зазначив, що позов визнає повністю, відзиву подавати не буде, проти задоволення позову не заперечував.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки визнання відповідачами позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачами та ухвалити рішення по суті справи у підготовчому засіданні.

Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. За таких обставин визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів третіх осіб, тому його слід прийняти, вирішити справу у підготовчому засіданні і задовольнити позов з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 09.08.1999 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Колісніченко Л.І., зареєстровано в реєстрі за № 1160, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 придбала у власність житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.12).

27.08.1999 року ОСОБА_1 зареєструвала у Первомайському МБТІ своє право власності на житловий будинок (а.с.28).

Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка на підставі рішення міської ради народних депутатів № 327 від 17.11.1992 року надана ОСОБА_2 для будівництва та експлуатації житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю від 20.11.1992 року (а.с.13).

З висновку про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки від 06.12.2024 року вбачається, що оціночна вартість земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 складає 24 800 грн. (а.с.20).

Копія інвентаризаційної справи підтверджує факт проживання в минулому в зазначеному будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за даною адресою (а.с.15-18).

З інформації КП Первомайського МБТІ від 16.12.2024 року вбачається, що згідно рішення Первомайської міської ради 16-ї сесії 7-го скликання № 7 від 13.07.2016 року АДРЕСА_2 (а.с.19).

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Частиною 4 статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі чи споруди.

Згідно до ст. 377 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору дарування житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених для попереднього землевласника.

Системний аналіз змісту норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі №686/9580/16-ц).

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17).

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16).

За таких обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому за ним слід визнати право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та експлуатації житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем не заявлено про відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 377, 392 ЦК України, ст.ст. 120, 125 ЗК України, ст.ст. 76, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку під будинком, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та експлуатації житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення виготовлено 05 березня 2025 року.

СУДДЯ: