АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року

м. Чернівці

справа № 727/2727/24

провадження 822/30/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Бугай В.М.,

учасники справи:

позивач Товариство «ВІН ФІНАНС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»),

відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Душинська Ніна Валеріївна,

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 вересня 2024 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Гавалешко П.С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Душинська Н. В. про визнання договору іпотеки недійсним, скасування запису в Державному реєстрі іпотек та визнання права іпотекодержателя за іпотечним Договором.

Посилалися на те, що 28 грудня 2012 між ОСОБА_1 , яка є відповідачем по справі та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 2012/980-МК1, на підставі якого ОСОБА_1 , отримала в кредит 461056,80 гривень, з процентною ставкою 22,9%, термін повернення 27 липня 2018 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором було укладено договір іпотеки від 28 грудня 2012 року на нежитлове приміщення, загальною площею 88,7 кв.м., що складається з: в підвалі: коридора 3-3 площею 16,30 кв.м, вбудованої шафи 3-4 площею 0,90 кв.м., приміщення 3-5 площею 17,50 кв.м., приміщення 3-6 площею 18,80 кв.м., вбиральні 3-7 площею1,90 кв.м, коридора 4-1 площею 14,10 кв.м, приміщення 4-2 площею 17,40 кв.м., вбиральні 4-3 площею 1, 80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору відступлення права вимоги № GL19N617898ПВФОН від 16 червня 2020 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ПАТ КБ «Надра» позивач набув права вимоги за вказаним договором.

В подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було здійснено відчуження вказаного нерухомого майна, шляхом укладення договору купівлі - продажу з ТОВ «ПОЗИКА».

ОСОБА_1 не виконує зобов?язання за кредитним договором, останньою додатково було укладено договір іпотеки від 07 лютого 2024 року з ОСОБА_3 , про що внесено запис в Державний реєстр Іпотек.

Варто зауважити, що станом на дату подання даної позовної заяви, договір іпотеки, що укладений між ПАТ КБ «Надра» (правонаступником якого стало Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» ) та ОСОБА_4 від 28 грудня 2012 року не припинив свою дію.

Також, ОСОБА_5 не здійснила повідомлення першочергово іпотекодержателя, а саме, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та не отримала згоду на укладення договору іпотеки з іншою особою, чим порушила права Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», передбачені договорами та законодавством України.

Позивач вважає, що договір іпотеки від 07 лютого 2024 року, не відповідає вимогам статей 203, 215 ЦК України, у зв`язку з чим, звернувся до суду з указаним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

На підставі вищевикладеного, просили суд: визнати недійсним, з моменту вчинення, договір іпотеки від 07 лютого 20224 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , та скасувати запис що був внесений приватним нотаріусом Душинською Ніною Валеріївною до Державного реєстру іпотек; визнати за позивачем права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 88,7 кв.м., що складається з коридору 3-3 площею 16,30 кв.м, вбудованої шафи 3-4 площею 0,90 кв.м., приміщення 3-5 площею 17,50 кв.м., приміщення 3-6 площею 18,80 кв.м., вбиральні 3-7 площею1,90 кв.м, коридору 4-1 площею 14,10 кв.м, приміщення 4-2 площею 17,40 кв.м., вбиральні 4-3 площею 1, 80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 вересня 2024 року у задоволенні позову Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Душинська Н.В. про визнання договору іпотеки недійсним, скасування запису в Державному реєстрі іпотек та визнання права іпотекодержателя за Договором іпотеки відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладення договору іпотеки від 07 лютого 2024 року ОСОБА_1 , була власником нежитлового приміщення, загальною площею 88,7 кв.м., що складається з коридору 3-3 площею 16,30 кв.м, вбудованої шафи 3-4 площею 0,90 кв.м., приміщення 3-5 площею 17,50 кв.м., приміщення 3-6 площею 18,80 кв.м., вбиральні 3-7 площею 1,90 кв.м, коридору 4-1 площею 14,10 кв.м, приміщення 4-2 площею 17,40 кв.м, вбиральні 4-3 площею 1, 80 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта майна 101) та право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав, що свідчить про відсутність обставин, на момент вчинення правочину, якими позивач обґрунтовує його недійсність.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку про припинення іпотеки за договором іпотеки від 28 грудня 2012 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «ВІН Фінанс» просять рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити їх позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на дату подання позовної заяви про визнання договору іпотеки недійсним, скасування запису в Державному реєстрі іпотек та визнання права іпотекодержателя за договором іпотеки заборгованість ОСОБА_1 перед Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» становить - 1 027 566,62 гривень. А тому, договір іпотеки від 28 грудня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний Банк «Надра» (правонаступником якого стало Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») та ОСОБА_1 - не припинив свою дію.

Також, ОСОБА_1 не повідомила іпотекодержателя, а саме, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та не отримала згоду на укладення договору іпотеки з іншою особою, чим порушила права Товариства, а тому вказаний договір є недійсним.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

28 грудня 2012 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 2012/980-МК1, на підставі якого ОСОБА_1 , отримала в кредит 461056,80 гривень, з процентною ставкою 22,9%, термін повернення 27 липня 2018 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором було укладено договір іпотеки від 28 грудня 2012 року на нежитлове приміщення, загальною площею 88,7 кв.м., що складається з: в підвалі: коридора 3-3 площею 16,30 кв.м, вбудованої шафи 3-4 площею 0,90 кв.м., приміщення 3-5 площею 17,50 кв.м., приміщення 3-6 площею 18,80 кв.м., вбиральні 3-7 площею1,90 кв.м, коридора 4-1 площею 14,10 кв.м, приміщення 4-2 площею 17,40 кв.м., вбиральні 4-3 площею 1, 80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору відступлення права вимоги № GL19N617898ПВФОН від 16 червня 2020 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ПАТ КБ «Надра» позивач набув права вимоги за вказаним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2023 року у цивільній справі № 727/2163/23 в задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар?я Володимирівна про витребування майна із чужого незаконного володіння, було відмовлено повністю.

Відповідно до постанови Чернівецького апеляційного суду від 10.01.2024 року у вказаній справі, яке набрало законної сили 10.01.2024 року, було скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2023 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про витребування майна. Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про витребування майна задоволено. Витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на користь ОСОБА_1 нежитлове приміщення загальною площею 88, 7 кв.м., що складається з коридору 3-3 площею 16,30 кв.м, вбудованої шафи 3-4 площею 0,90 кв.м., приміщення 3-5 площею 17,50 кв.м., приміщення 3-6 площею 18,80 кв.м., вбиральні 3-7 площею 1,90 кв.м, коридору 4-1 площею 14,10 кв.м, приміщення 4-2 площею 17,40 кв.м, вбиральні 4-3 площею 1, 80 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта майна 101).

Змінено мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2023 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про витребування майна.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуженні об`єктів нерухомого майна № 364823145 від 07 лютого 2024 року вбачається, що на підставі вище зазначених судових рішень, ОСОБА_5 02.02.2024 року, було здійснено реєстрацію прав власності на нежитлове приміщення загальною площею 88,7 кв.м., що складається з коридору 3-3 площею 16,30 кв.м, вбудованої шафи 3-4 площею 0,90 кв.м., приміщення 3-5 площею 17,50 кв.м., приміщення 3-6 площею 18,80 кв.м., вбиральні 3-7 площею 1,90 кв.м, коридору 4-1 площею 14,10 кв.м, приміщення 4-2 площею 17,40 кв.м, вбиральні 4-3 площею 1, 80 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта майна 101).

07 лютого 2024 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , було укладено договір іпотеки про що було внесено відомості до Державного реєстру Іпотек. Вказане сторонами не оспорюється.

Відповідно до наказу про зміну назви Товариства (наказ №55-к від 25 липня 2024 року) Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС».

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору іпотеки від 07 лютого 2024 року ОСОБА_1 , була власником нежитлового приміщення, право власності на яке зареєстровано за останньою в Державному реєстрі речових прав, що свідчить про відсутність обставин, на момент вчинення правочину, якими позивач обґрунтовує його недійсність.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку про припинення іпотеки за договором іпотеки від 28 грудня 2012 року.

Однак, із вказаними висновками суду апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.

Щодо визнання недійсним договору іпотеки

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (частина третя статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 лютого 2022 року в справі № 753/16439/16-ц (провадження № 61-8346св21) вказано, що «правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (частина третя статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі

№ 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі

№ 501/1703/16-ц (провадження № 14-138цс19) вказано, що «згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 898-ІV іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (частина третя статті 12 Закону № 898-ІV). У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували надання іпотекодержателем майна на момент укладення договору згоди на передачу в оренду предмета іпотеки. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право (частина 1, пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України). За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що договір оренди № 7 від 31 січня 2015 року є недійсним, оскільки його недійсність встановлена законом, та відповідно до положень статті 215 ЦК України - нікчемним».

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору іпотеки від 07 лютого 2024 року ОСОБА_1 , була власником нежитлового приміщення, а тому відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним. Такий висновок суду є помилковим.

Судом встановлено, що 07 лютого 2024 року, на момент укладення оспорюваного договору іпотеки, була чинна іпотека за первинним договором іпотеки від 28 грудня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_6 ..

Зобов`язання за кредитним договором № 2012/980-МК1 від 28 грудня 2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» не було виконано, згоди на передачу майна в наступну іпотеку первинний іпотекодержатель не надав.

Отже, договір іпотеки від 07 лютого 2024 року, укладений з таким порушенням, є нікчемним в силу частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок в частині відмови в задоволенні позовної вимоги Товариства обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»), але помилився щодо мотивів такої відмови.

Щодо визнання права іпотекодержателя

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі № 3-67/2019(1457/19) за конституційною скаргою ОСОБА_4 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку», та зазначено, що «іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.

Забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема в позасудовому порядку, переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Судами встановлено, що 28 грудня 2012 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «Надра» кредитний договір № 2012/980-МК1, на підставі якого отримала кредит в розмірі 461056 гривень 80 копійок, з процентною ставкою у розмірі 22,9% річних, з кінцевим терміном повернення 27 липня 2018 року.

В якості забезпечення за вказаним кредитним договором сторонами було укладено іпотечний договір № МК1/1 від 28 грудня 2012 року, за яким ОСОБА_5 було передано в іпотеку наступне майно: нежитлове приміщення загальною площею 88,7 кв.м, що належать іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з копією договору про відступлення прав вимоги № GL19N617898ПВФОН від 16 червня 2020 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» та ПАТ КБ «НАДРА», ТзОВ ФК «Довіра та гарантія» набула право кредитора за кредитним договором № 2012/980-МК1 від 28 грудня 2012 року, а також право іпотекодержателя за договором іпотеки № МК 1/1.

23 грудня 2020 року між ТзОВ ФК «ДОВІРА та Гарантія» та ТзОВ «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Позика» набуло права власності на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 грудня 2020 за ТзОВ «Фінансова компанія «Позика» було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 88,7 кв.м., що складається з: в підвалі: коридору 3-3 площею 16,30 кв.м, вбудованої шафи 3-4 площею 0,90 кв.м., приміщення 3-5 площею 17,50 кв.м., приміщення 3-6 площею 18,80 кв.м., вбиральні 3-7 площею1,90 кв.м, коридору 4-1 площею 14,10 кв.м, приміщення 4-2 площею 17,40 кв.м., вбиральні 4-3 площею 1, 80 кв.м, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2020 року, зареєстрованим державним реєстратором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2023 року у цивільній справі № 727/2163/23 в задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар?я Володимирівна про витребування майна із чужого незаконного володіння, було відмовлено повністю.

Відповідно до постанови Чернівецького апеляційного суду від 10.01.2024 року у вказаній справі, яке набрало законної сили 10.01.2024 року, було скасовано Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2023 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про витребування майна. Позов в цій частині задоволено. Витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на користь ОСОБА_1 ) нежитлове приміщення загальною площею 88, 7 кв.м., що складається з коридору 3-3 площею 16,30 кв.м, вбудованої шафи 3-4 площею 0,90 кв.м., приміщення 3-5 площею 17,50 кв.м., приміщення 3-6 площею 18,80 кв.м., вбиральні 3-7 площею 1,90 кв.м, коридору 4-1 площею 14,10 кв.м, приміщення 4-2 площею 17,40 кв.м, вбиральні 4-3 площею 1, 80 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта майна 101).

Змінено мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2023 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про витребування майна.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуженні об`єктів нерухомого майна № 364823145 від 07 лютого 2024 року вбачається, що на підставі вище зазначених судових рішень, ОСОБА_5 02 лютого 2024 року, було здійснено реєстрацію прав власності на нежитлове приміщення загальною площею 88,7 кв.м., що складається з коридору 3-3 площею 16,30 кв.м, вбудованої шафи 3-4 площею 0,90 кв.м., приміщення 3-5 площею 17,50 кв.м., приміщення 3-6 площею 18,80 кв.м., вбиральні 3-7 площею 1,90 кв.м, коридору 4-1 площею 14,10 кв.м, приміщення 4-2 площею 17,40 кв.м, вбиральні 4-3 площею 1, 80 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта майна 101).

07 лютого 2024 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , було укладено договір іпотеки про що було внесено відомості до Державного реєстру Іпотек.

Звертаючись до суду з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» посилалося на те, що нежитлове приміщення було предметом іпотеки за договором від 28 грудня 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_6 . Заборгованість за кредитним договором, становить 1 027 566 гривень 62 копійки, іпотека є чинною, у зв`язку з чим просив визнати за ним право іпотекодержателя щодо спірного нежитлового приміщення.

У статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що відповідно до постанови Чернівецького апеляційного суду від 10.01.2024 року рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2023 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про витребування майна скасовано. Позов в цій частині задоволено. Витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на користь ОСОБА_1 нежитлове приміщення загальною площею 88, 7 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення у справі суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що укладаючи у 2012 році іпотечний договір, ОСОБА_1 не узгоджувала з іпотекодержателем умови щодо автоматичного звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором, а отже вона надала лише згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення такої вимоги, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Як вбачається з матеріалів справи 07 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, про що було внесено відомості до Державного реєстру Іпотек.

Отже, суд приходить до висновку про порушення права іпотекодержателя за договором іпотеки позивача від 28 грудня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_6 , а тому воно підлягає захисту.

Належним способом захисту такого права є звернення позивача з позовом про визнання права іпотекодержателя.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права іпотекодержателя підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаної вимоги.

Щодо скасування запису в Державному реєстрі іпотек

Звертаючись до суду з позовною вимогою до ОСОБА_2 про скасування запису в Державному реєстрі іпотек Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» обрало неефективний спосіб захисту.

Так, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), відповідно до яких у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

Крім того, запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.

Отже, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна, з якою і звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до суду.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в задоволенні вказаної позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги пред`явленої Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») до ОСОБА_1 про скасування запису в Державному реєстрі іпотек.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою позивача.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 16 серпня 2023 року у справі № 490/5834/19, від 22 березня 2023 року у справі № 753/19588/19.

У справі встановлено, що 07 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було укладено договір іпотеки, про що було внесено відомості до Державного реєстру іпотек. Згідно вказаного договору іпотекодержателем є ОСОБА_3 .

Отже, спір у Товариства «ВІН ФІНАНС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») є з ОСОБА_3 ..

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі, а тому у задоволенні позовних вимог до нього суду першої інстанції необхідно було відмовити саме із зазначеної підстави.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 03 травня 2022 року у справі № 199/1136/20.

Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок в частині відмови в задоволенні позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») до ОСОБА_1 , але помилився щодо мотивів такої відмови.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання до суду позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру яка подана юридичною особою 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 3028 гривень).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання до суду позовної заяви) у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011року, судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1,5 відсоток ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається з позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з двома вимогами немайнового характеру (визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису в Державному реєстрі іпотек) та однією вимогою майнового характеру (визнання за ТзОВ «ВІН ФІНАНС» право іпотеки за іпотечним договором).

Як убачається з договору іпотеки від 07 лютого 20224 року ціна спірного майна вказана у розмірі 650000 гривень, а тому судовий збір за позовну вимогу про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» права іпотекодержателя за договором іпотеки становить 9750 гривень.

Оскільки в позовній заяві об`єднані дві вимоги немайнового характеру та одна вимога майнового характеру, то судовий збір до суду першої інстанції мав бути сплачено в розмірі 15806 гривень.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674 VI від 08 липня 2011 року зі змінами та доповненнями № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, які набрали чинності 15 грудня 2017 року, за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, що складає 23709 гривень (15806*150/100).

Пунктом 28 вказаної Постанови визначено, якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Отже, слід достягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» на користь Держави: судові витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції у розмірі 9750 гривень та судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції 14625 гривень.

Чинні норми процесуального Закону щодо розподілу судового збору за результатами розгляду справи викладені в ст.141 ЦПК України, ч.1 якої визначає покладення судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається з мотивувальної частини постанови апеляційного суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме, визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 28 грудня 2012 року (майнова вимога).

Підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції в розмірі 4875 гривень та з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції в розмірі 4875 гривень.

Також слід стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції в розмірі 7312 гривень 50 коп. та з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції в розмірі 7312 гривень 50 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 вересня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги Товариства «ВІН ФІНАНС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки, серія та номер 596 від 07 лютого 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та в частині відмови в задоволенні позовної вимоги Товариства «ВІН ФІНАНС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування запису в Державному реєстрі іпотек змінити в мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 вересня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги Товариства «ВІН ФІНАНС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права іпотекодержателя за договором іпотеки від 28 грудня 2012 року скасувати. Позов в цій частині задовольнити.

Визнати за Товариством «ВІН ФІНАНС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») права іпотекодержателя за договором іпотеки від 28 грудня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Лірниченко Наталією Миколаївною, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_6 .

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в суді першої інстанції у розмірі 9750 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 14625 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції у розмірі 4875 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС судові витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції у розмірі 4875 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 7312 гривень 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 7312 гривень 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 07 березня 2025 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

О.О. Одинака