ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року

м. Харків

справа № 638/8364/24

провадження № 22-ц/818/852/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2024 року в складі судді Теслікової І.І.

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, захист гідності.

Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2009 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, який в подальшому розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 липня 2013 року у справі № 263/5991/2013. У шлюбі у них народилася спільна дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу, дочка залишилась проживати з відповідачкою за місцем реєстрації останньої, а саме за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначив, що починаючи з січня 2016 року він переїхав проживати до Сполучених Штатів Америки та втратив можливість постійно самостійно підтримувати безпосередній зв`язок з донькою. У 2022 році йому стало відомо, що дочка та відповідачка не проживають за вказаною вище адресою, а також про те, що відповідачка задовго до введення в Україні воєнного стану без його згоди та не проінформувавши останнього про це вивезла їх спільну дочку за кордон, а саме до Федеративної Республіки Німеччина.

Посилався на те, що на його прохання відповідачка не надавала можливості спілкуватися з донькою, у зв`язку з чим він звернувся до Міністерства юстиції України із заявою про забезпечення реалізації права доступу до дитини, яка в подальшому була направлена до Федерального управління юстиції Федеративної Республіки Німеччина для вжиття подальших заходів щодо розшуку дитини та вирішення питання про його доступ до дитини. В ході розгляду заяви та вжиття спроб щодо позасудового вирішення справи представниками Управління у справах молоді Федеративної Республіки Німеччина було проведено зустріч з його дочкою та відповідачкою. За інформацією отриманою від Міністерства юстиції України згідно листа від 06 лютого 2024 року вих. № 18947/22738-30-24/12.1.2 представниками Управління у справах молоді 23 січня 2024 року було проведено зустріч з відповідачкою та донькою. Під час зустрічі відповідачка за відсутності дочки заявила, що вона зазнала домашнього насильства під час стосунків із заявником.

Вказав, що станом на сьогоднішній день він сплачує аліменти на утримання дочки у розмірі встановленому Вищим судом штату Каліфорнія в окрузі Контра-Коста в рамках судової справи № F21-00155 та слухання в зазначеній справі продовжуються з метою визначення остаточної суми аліментів.

21 лютого 2024 року в зазначеній справі відповідачкою до Вищого суду штату Каліфорнія в окрузі Контра-Коста подано заяву, в якій вона стверджує, що він неодноразово піднімав на неї руку та надала консультативний висновок, виданий Харківською міською клінічною лікарнею швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанікова. А саме у пункті номер 5 заяві від 21 лютого 2024 року відповідачка наводить наступне: «На підтвердження моєї заяви про те, що ОСОБА_5 неодноразово піднімав на мене руку, додаю консультативний медичний висновок, виданий Харківською міською клінічною лікарнею швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. О.І. Мещанікова». Дійсно, 26 листопада 2012 року мені довелося звернутися до медичного закладу, і травми, отримані в результаті побоїв, які я отримала від ОСОБА_6 , були задокументовані».

Зазначив, що вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки він не вчиняв будь-яких дій щодо відповідачки, які мали б ознаки домашнього насильства та насильства взагалі. Вказане підтверджується насамперед тим, що він не притягувався до відповідальності за вчинення насильства до будь-кого, в тому числі відповідачки.

Відповідно до відповіді Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області від 01 березня 2024 року вих. № 17аз/119-20/01-2024, відповідно до даних Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2012 року слідчим відділом відділу поліції № 1 Харківського районного управління № 3 ГУНП в Харківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження під № 0000343 за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. 15 лютого 2013 року за результатами проведеного досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні прийнято рішення про закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В частині наявної інформації в ІП «Адмінпрактика» ІКС ІПНП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП не притягався.

Отже, щодо нього не виносилися судами України обвинувальні вироки, якими б його було визнано винним за вчинення домашнього насильства, насильства, завдання тілесних ушкоджень чи побоїв відповідачці, та щодо нього не відкривались судові справи взагалі та судами України не виносилися судові рішення у справах про адміністративні правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства, а також обвинувальні вироки у кримінальних справах щодо притягнення до кримінальної відповідальності за завдання ним домашнього насильства, тілесних ушкоджень чи побоїв відповідачці.

Вважав, що поширення відповідачкою неправдивої інформації про те, що ним було завдано щодо неї домашнього насильства, спрямоване на дискредитацію та створення йому негативної репутації перед представниками Управління у справах молоді Федеративної Республіки Німеччина, Федерального управління юстиції Федеративної Республіки Німеччина та Міністерства юстиції України, а також у Вищому суді штату Каліфорнія в окрузі Контра-Коста в рамках судової справи № F21-00155, під час вирішення питань щодо його участі у житті доньки. Таким чином, поширювана відповідачкою інформація про те, що відносно неї ним було завдано домашнього насильства, не відповідає дійсності, є такою, що порушує його немайнові блага, у зв`язку з чим підлягає спростуванню.

Просив визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує гідність, інформацію поширену ОСОБА_2 під час зустрічі 23 січня 2024 року із представниками Управління у справах молоді Федеративної Республіки Німеччина щодо ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_1 щодо неї, ОСОБА_2 , домашнього насильства та зобов`язати ОСОБА_2 протягом десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили у цій справі спростувати поширену нею недостовірну інформацію шляхом направлення Управлінню у справах молоді Федеративної Республіки Німеччина (Jugendamt), Федеральному управлінню юстиції Федеративної Республіки Німеччина (Federal Office of Justice) та Міністерству юстиції України повідомлення (листа) про те, що повідомлена нею у справі про забезпечення реалізації права доступу до дитини ОСОБА_4 , відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, під час зустрічі 23 січня 2024 року із представниками Управління у справах молоді Федеративної Республіки Німеччина інформація щодо ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_1 щодо неї, ОСОБА_2 , домашнього насильства є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує його гідність;

визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує гідність, інформацію поширену ОСОБА_2 у пункті номер 5 заяви від 21 лютого 2024 року до Вищого суду штату Каліфорнія в окрузі Контра-Коста у справі № F21-00155 щодо ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_1 неодноразово піднімав на неї руку, завдавав їй травм, побої у фразах «На підтвердження моєї заяви про те, що ОСОБА_5 неодноразово піднімав на мене руку ….; … травми, отримані в результаті побоїв, які я отримала від ОСОБА_6 … та зобов`язати ОСОБА_2 протягом десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили у цій справі спростувати поширену нею недостовірну інформацію шляхом направлення Вищому суду штату Каліфорнія в окрузі Контра-Коста, Центр Сімейного Права) у справі № F21-00155 заяви про те, що повідомлена нею у пункті номер 5 заяви від 21 лютого 2024 року до Вищого суду штату Каліфорнія в окрузі Контра-Коста у справі № F21-00155 інформація щодо ОСОБА_1 про неодноразове піднімання руки ОСОБА_1 на неї, ОСОБА_2 , завдання їй ОСОБА_1 травм, побоїв є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує його гідність;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним у зв`язку з розглядом цієї справи судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка саме «стверджувала», що він вчиняє відносно неї домашнє насильство та аж ніяк не висловлює свої «міркування, думки, судження і т.п.». Поширена відповідачкою щодо нього недостовірна інформація носить негативний характер, оскільки у стверджувальній формі повідомляє про те, що він вчинив правопорушення, що не відповідає дійсності, втім є такою, що принижує його честь. В свою чергу відповідачка не спростовувала факт поширення недостовірної інформації, у тому числі не подала відзив до суду першої інстанції. Інформація є недостовірною, оскільки не спростована відповідачкою, а також є негативною, оскільки у ній остання стверджує про вчинення ним насильства у сім`ї, і це порушує його право на повагу до гідності. Суд першої інстанції посилається на практику Верховного Суду, яка не є подібною до цієї справи.

05 грудня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_2 через свого представника до суду апеляційної інстанції подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала, що рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилалася на те, що суд першої інстанції законно, ретельно та обґрунтовано визнав за суб`єктивне судження фразу «свого часу зазнала домашнього насильства», яка була викладена в листі Управління у справах дітей, молоді та шкіл міста Аахен від 24 січня 2024 року, в якості стислого змісту усної співбесіди з нею. Її фраза про потерпання від домашнього насильства, була повідомлена жінкою під час усної співбесіди, в обґрунтування належного виконання нею обов`язків матері щодо виховання дитини в дусі поваги до батька, чим довела дотримання зі свого боку прав позивача, а не їх порушення, оскільки предметом з`ясування Федерального відомства юстиції ФРН були саме батьківські права, а не відносини між подружжям, шлюб між яким розірвано більше десяти років тому. За текстом відповіді Федерального відомства юстиції ФРН, викладеної у листі Міністерства юстиції України, на який посилається позивач, як на один із документів-носіїв нібито недостовірної інформації, визначається відсутність будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між розповіддю матері дитини та висновками та пропозиціями, які надала установа. Так, у відповіді зазначено: «німецька сторона просить повідомити, яким чином заявник бажає діяти далі у цій справі. Федеральне відомство юстиції ФРН ще раз звертає увагу, що суд, скоріше за все, не винесе рішення про контакт з дитиною всупереч її бажанню». Отже, вищенаведене свідчить про відсутність жодної шкоди особистим немайновим благам, або перешкод у здійсненні батьківських прав ОСОБА_1 від розмови ОСОБА_2 із фахівцем органу опіки та піклування за місцем постійного проживання дитини. За таких умов спогади ОСОБА_2 про її подружнє життя із ОСОБА_1 , не можуть бути визнані поширенням про нього недостовірної інформації в розумінні ст. 277 ЦК України. Зазначила, що позивач безпідставно та завідомо неправдиво називають «аналогічною ситуацією» з вищенаведеною співбесідою відповідачки із співробітником Управління у справах дітей, молоді та шкіл міста Аахен, з повідомленням ОСОБА_2 у пункті номер 5 заяви від 21.02.2024 до Вищого суду штату Каліфорнія в окрузі Контра-Коста у справі № F21-00155 щодо ОСОБА_1 «про визначення розміру заборгованості по аліментам» відомостей про неодноразове «піднімання руки» на неї з боку чоловіка, ОСОБА_1 , в обґрунтування чого до матеріалів справи був наданий консультативний висновок, виданий Харківською міською клінічною лікарнею швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова. Вищезазначені дії в жодному випадку не складають ані аналогії з фразою, вимовленою при співбесіді ОСОБА_2 зі співробітником Управління у справах дітей, молоді та шкіл міста Аахен, ані будь-якого послідовного зв`язку, мають різні цілі та різні предмети розгляду та доказування. Дії учасника судового процесу в США регламентуються процесуальним законодавством країни, суворо контролюються та узгоджуються з представником агенції Місцевої Підтримки Дітей, мають свої підстави та правомірні очікування. Посилалася на те, що безпідставними є зауваження апелянта про процесуальну недопустимість прийняття судом та приєднання до матеріалів справи додаткових пояснень, оскільки даний документ являє собою письмове викладення вступного слова представника відповідача, проголошеного в порядку ст. 277 ЦПК України, що зафіксовано на аудіоносій. Такі письмово викладені пояснення надані суду та представникові позивача для зручності роботи з великим обсягом інформації, що в судовому засіданні було схвалено особисто представником позивача без застережень та заперечень.

04 березня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» представниця ОСОБА_1 адвокат Бєжанова К.І. до суду апеляційної інстанції подала заяву про відкладення розгляду справи через хворобу. Проте, належних доказів щодо цього адвокатом не надано, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів наявності окремого спору, порушення його немайнових прав, як і факту поширення відповідачкою інформації, яку позивач вважав недостовірною, а тому позивач не довів порушення свого охоронюваного законом права або інтересу, які підлягають захисту в порядку статті 277 ЦК України, у зв`язку з цим позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 15 серпня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.19).

У наданій копії з перекладом з німецької мови листа Управління у справах дітей, молоді та шкіл міста Аахен від 24 січня 2024 року зазначено «…..За відсутності доньки мати дитини розповіла, що свого часу зазнала домашнього насильства у стосунках з батьком, але навмисно не розповідала про це доньці, оскільки ситуація і так була досить складною. Мати дитини заявила, що підтримає доньку у встановленні контакту з біологічним батьком у будь-який час, якщо ОСОБА_7 цього забажає…» (а.с.21-22).

Згідно наданої копії з перекладом з англійської мови заяви ОСОБА_8 від 21 лютого 2024 року до Верховного суду штату Каліфорнія в окрузі Контра Коста по справі №MFS21-00155 зазначено: «…п.5 На підтвердження моєї заяви про те, що ОСОБА_5 неодноразово піднімав на мене руку, додаю консультативний медичний висновок, виданий Харківською міською клінічною лікарнею швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. О.І. Мещанікова». Оригінал звіту з перекладом додається. Доказ D. Дійсно, 26 листопада 2012 року мені довелося звернутися до медичного закладу, і травми, отримані в результаті побоїв, які я отримала від ОСОБА_6 , були задокументовані…» (а.с.23-26).

З повідомлення Управління превентивної діяльності ГУНП в Харківській області № 17аз/119-20/01-2024 від 01 березня 2024 року вбачається, що відповідно до даних Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2012 слідчим відділом відділу поліції № 1 Харківського районного управління № 3 ГУНП в Харківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження під № 0000343 за ч.1 ст.125 КК України за фактом нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. 15.02.2013 за результатами проведеного досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні прийнято рішення про закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. В частині наявної інформації в ІП «Адмінпрактика» ІКС ІПНП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП не притягався (а.с.29).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У статті 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є демонстрація в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, а так само поширення за допомогою електронних засобів, що за своїм змістом або формою ганьблять гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, викладена у листі Управління у справах дітей, молоді та шкіл міста Аахен від 24.01.2024 за наслідками спілкування з ОСОБА_2 та заяві ОСОБА_2 від 21.02.2024, що стосувалася обставин спору, який розглядається Верховним судом штату Каліфорнія в окрузі Контра Коста у справі № MFS21-00155 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Разом з тим, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, стосовно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалася судом при ухваленні судового рішення, оскільки правилами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Така вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 464/4433/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі.

Таким чином, інформація, викладена у листі Управління у справах дітей, молоді та шкіл міста Аахен від 24.01.2024 та заяві ОСОБА_2 від 21.02.2024, може бути визнана доказом із наданням відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору, який розглядається Верховним судом штату Каліфорнія в окрузі Контра Коста у справі № MFS21-00155 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Отже, саме під час вирішення справи, який розглядається Верховним судом штату Каліфорнія в окрузі Контра Коста у справі № MFS21-00155 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , суд надаватиме оцінку інформації, що викладена в листі Управління у справах дітей, молоді та шкіл міста Аахен від 24.01.2024 та заяві ОСОБА_2 від 21.02.2024, у сукупності з іншими доказами, поданими учасниками справи, тому недостовірність інформації, яку позивач просить спростувати у справі, що переглядається, підлягає доведенню ним в іншій справі.

Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 466/10577/20 (провадження № 61-7513св22), від 18 вересня 2023 року у справі № 757/48574/20-ц (провадження № 61-5869св23).

З огляду на вказане суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у цій справі позивач не довів порушення його немайнових прав та факту поширення відповідачкою інформації, яку позивач вважав недостовірною, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова