Справа №701/187/25
Провадження №2-з/701/3/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого - судді -Калієвського І. Д.
за участю секретаря -Байдужій Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Маньківка заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся в суд із заявою про забезпечення позову в зв`язку і тим, що у провадженні Маньківського районного суду Черкаської області знаходиться позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Дана заява була подана разом з позовом.

Заявник позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 грудня 2024 року ОСОБА_1 , надав ОСОБА_2 , грошові кошти у вигляді позики в розмірі 21000 (двадцяти однієї тисячі) доларів США, що підтверджується розпискою від 12.12.2024 року, яка написана та підписана ОСОБА_2 , власноруч, про що свідчить його особистий підпис. Грошові кошти було передано позичальнику 12 грудня 2024 року ним особисто, у присутності свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 ). Необхідність отримання позики ОСОБА_2 обґрунтував скрутним фінансовим становищем, що негативно відображається на їхньому з ОСОБА_3 , подружньому житті. Кошти, за його словами, мали бути використані в інтересах сім`ї, а саме: на погашення кредиторської заборгованості за раніше придбане ОСОБА_3 нерухоме майно. За умовами вище згаданої розписки, ОСОБА_2 , отримав від нього суму грошових коштів в розмірі 21000 (двадцяти однієї тисячі) доларів США та зобов`язувався повернути їх в повному обсязі до 01.01.2025 року. Заявник зазначає, що з моменту укладення з ОСОБА_2 договору позики у формі розписки ОСОБА_3 , як його дружина, стала зобов`язаною особою (боржником) за цим договором. Таким чином, на думку заявника, внаслідок укладення договору позики у формі розписки у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникло зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми в розмірі 21000 (двадцяти однієї тисячі) доларів США, виконання якого подружжя має здійснити як солідарні боржники. У визначений вище строк зобов`язання за розпискою про надання позики не виконано, борг не повернутий. Оскільки за час розгляду справи за поданою заявником позовною заявою, відповідачі зможуть будь - яким чином відчужити, а саме продати, подарувати, обміняти своє право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано за ОСОБА_3 і знаходяться у розпорядженні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , протягом розгляду справи в суді, тим самим умисно створивши відсутність у них майна, заявник звертається до суду із цією заявою про забезпечення позову з метою охорони своїх матеріально - правових інтересів від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити належний та ефективний розгляд справи. На думку завяника, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить, або й взагалі унеможливить подальше виконання рішення суду. Крім того заявник зазначає, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уникають його та не виходять на зв`язок із ним, його телефонні дзвінки ігнорують.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №415047199 від 25.02.2025 року на ОСОБА_3 , зареєстровано право власності на декілька квартир, придбаних у 2022 році, а саме: - квартира АДРЕСА_2 ; - квартира АДРЕСА_3 загальною площею 79,9 м2, житлова площа 31,6 м2., яка розташована за адресою АДРЕСА_4 . Заявник зазначає, що вказане нерухоме майно було придбане ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , тобто майно перебуває у спільній сумісній власності подружжя. На підставі вищевикладеного заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає АДРЕСА_5 ), а саме на: - квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000; - квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 79,9 м2., житлова площа 31,6 м2., яка розташована за адресою АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000.
Дослідивши матеріали заяви, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 361/6799/14-ц (провадження № 61-16714св21) зазначено, що «…при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
З матеріалів справи вбачається, що заявником заявлено позовні вимоги майнового характеру про стягнення з відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 21000 доларів США.
Подана заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать проте, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.
Заява про забезпечення позову не містить даних щодо вартості майна на яке заявник просить накласти арешт всупереч обов"язку по наданню даної інфрмації покладеної безпосередньо на заявника, що унеможливлює визначити співмірність при забезпеченні позову, а саме співмірність вартості майна на яке заявник просить накласти арешт відносно предмету позову (21000 доларів США).
Крім того із матеріалів заяви вбачається, що саме ОСОБА_2 позичив грошові кошти у заявника, на підтвердження чого заявником надано копію письмової розписки, тобто фактично правовідносини виникли між заявником та ОСОБА_2 .
Проте заявник просить накласти арешт на майно яке належить на праві власності ОСОБА_3 , зазначаючи що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є подружжям, але жодних доказів на підтвердження даного факту заявник суду не надав.
Крім того суд звертає увагу на те, що майно на яке заявник просить накласти арешт належить дійсно ОСОБА_3 на праві власності, проте право власності остання набула внаслідок договорів дарування, що безпосередньо відображається у наданій заявником інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №415047199 від 25.02.2025 року.
Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Суд також звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права на повторне звернення із заявою про забезпечення позову з урахуванням висновків, викладених у даному судовому рішенні.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відмову в забезпеченні позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається впродовж 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

СуддяІ. Д. Калієвський