Справа № 624/826/24
провадження № 2-з/624/1/25
УХВАЛА

04 березня 2025 року Кегичівський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Богачової Т.В., з участю секретаря Лебідь Л.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в селищі Кегичівка, Берестинського району, Харківської області заяву відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргу таким, що є спільним боргом подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просить, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового будинку магазину № НОМЕР_1 , загальною площею 92,70 кв. м. розташованого за адресою АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового будинку магазину № НОМЕР_1 , загальною площею 92,70 кв. м. розташованого за адресою АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля, CHEVROLET AVEO реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 11.09.2024 у справі було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті.

Відповідачем ОСОБА_1 поданий до суду зустрічний позов про визнання боргу таким, що є спільним боргом подружжя, в якому просить: 1) визнати спільним боргом колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кредитне зобов`язання за кредитною угодою №77394-SOGL від 27.07.2007 укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приват Банк»; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошовий борг у виді зворотної вимоги (регресу) сплаченого останнім боргового зобов`язання за кредитною угодою №77394-SOGL від 27.07.2007 в розмірі 405424,03 грн; 3) визнати спільним боргом колишнього подружжя ОСОБА_2 , ОСОБА_1 кредитне зобов`язання за кредитним договором №12289-0033/07Р від 21.08.2007 укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк»; 4) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошовий борг у виді зворотної вимоги (регресу) сплаченого останнім боргового зобов`язання за кредитним договором №12289-003/07Р від 21.08.2007 в розмірі 153804,19 грн; 5) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 03.10.2024 зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднано позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргу таким, що є спільним боргом подружжя в одне провадження. Ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче засідання. Відповідачу за зустрічним позовом встановлено п`ятнадцятиденний строк із дня вручення даної ухвали для надання відзиву на зустрічну позовну заяву.

04 березня 2025 року від відповідача за первісним позовом надійшла заява про забезпечення позову, в якій відповідач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: с-ще Кегичівка, Берестинського району, Харківської області, з забороною її відчуження.

Заява обґрунтована тим, що за первісним позовом за ОСОБА_2 визнається право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі в АДРЕСА_2 та на 1/2 частину автомобіля CHEVROLET AVEO реєстраційний номер НОМЕР_2 . Після визнання за ОСОБА_2 права власності на зазначене майно припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності, що надає право ОСОБА_2 без згоди іншого співвласника здійснити відчуження належної їй частини за договором дарування третій особі, тим самим уникнути повернення боргу. Наведені доводи є достатньою підставою вважати, що зазначене майно може бути відчужене на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Також зазначив, що ОСОБА_2 на час подання цієї заяви офіційно ні де не працює, доходу не має, про наявність майна, яке-б могло забезпечити відшкодувати предмет зустрічного позову не відомо.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 підтримав подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 вирішення заяви залишила на розсуд суду.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_4 в судовому засідання залишила розгляд заяви на розсуд суду.

Суд, вивчивши доводи та підстави поданої заяви, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Окрім того, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Важливим питанням при вирішенні заяви про забезпечення позову є встановлення співмірності виду забезпечення заявленим позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі №320/3560/18).

Крім того, звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач серед іншого, повинен обґрунтувати наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги; взаємопов`язаність заходу забезпечення з обставиною утруднення виконання чи невиконання рішення суду, а саме, що обраний спосіб забезпечення спроможний запобігти відповідним утрудненням; імовірність утруднення виконання рішення або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову і неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення, тощо. Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 11.09.2020 року у справі №910/16505/19).

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу об`єкта нерухомості, яким є нежитлова будівля в с. Андріївка по вул. Центральній, 18-А та автомобіль CHEVROLET AVEO реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником яких є ОСОБА_1 .

Предметом спору є поділ майна подружжя та за зустрічним позовом стягнення боргу.

Підставами для забезпечення позову позивач зазначає, вчинення відчуження належної ОСОБА_2 частини спільного майна, після визнання за нею права власності.

Зі змісту поданої до суду заяви про забезпечення позову вбачається, що необхідність застосування передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України виду забезпечення позову, обґрунтовується відповідачем виключно тим, що, дослівно, «невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду».

Суд розглянувши доводи відповідача вважає, їх необґрунтованими. Так, дії позивача не свідчать про намір перешкоджанню виконання рішення суду у разі задоволення позову, а свідчать про користування своїми правами щодо спірного майна як власника.

Припущення відповідача про намір позивача вчинення дій щодо відчуження спірного майна не знайшло свого підтвердження. Підстав для висновку про намір вчинення відповідачами перешкод, у разі задоволення позову, для його виконання судом не вбачається.

Таким чином, зазначення відповідачем, як підстави забезпечення позову, відповідних положень ч. 2 ст. 149 ЦПК України, без обґрунтування обставин, зазначених у наведених вище постановах Верховного Суду, не відповідає засадам доказування, передбаченим ст.ст 76, 77 ЦПК України.

З огляду на викладене, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання або невиконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім цього, будь-яких доказів на підтвердження наявності у позивача будь-якого майна на яке необхідно накласти арешт з одночасним обґрунтуванням, крім іншого, можливості його зникнення чи зменшення на момент виконання рішення суду, суду не надано.

При обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Судом встановлено, що у разі задоволення зустрічних позовних вимог у позивача по справі, згідно визначеного у позовній заяві розміру боргу, виникне обов`язок щодо сплати на користь відповідача грошових коштів в загальному розмірі 577189,72 грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на все майно ОСОБА_2 без зазначення на яке саме майно необхідно накласти арешт, за відсутності наданих відповідачем доказів на підтвердження обсягу, складу та вартості такого майна, позбавляє суд можливості встановити співмірність заявлених позовних вимог обраному позивачем заходу забезпечення позову.

Суд зазначає, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав повинно мати очевидний та об`єктивний характер. З поданої відповідачем заяви про забезпечення позову очевидної загрози неможливості виконання рішення суду не вбачається.

Таким чином, обраний відповідачем захід забезпечення позову - накладення арешту на майно позивача, з урахуванням відсутності інформації про наявність у позивача будь-якого майна, не може свідчити про адекватність даного заходу забезпечення позову (його відповідність вимогам, на забезпечення яких він застосовується), внаслідок чого суд приходить до висновку про неспівмірність обраного відповідачем заходу, передбаченого п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позовним вимогам, а тому заява про забезпечення позову, з урахуванням відсутності в ній належного обґрунтування взаємопов`язаності обраного заходу забезпечення з обставинами утруднення виконання чи невиконання майбутнього рішення суду та самої імовірності такого утруднення в разі невжиття таких заходів, виходячи з предмета позову, задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства належить справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем наявності підстав для забезпечення позову, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, та того, що обраний ним захід забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, знаходиться у необхідному (обов`язковому) правовому зв`язку із позовними вимогами, їх предметом та відповідними положеннями, ЦК України та ЦПК України, а тому у забезпеченні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргу таким, що є спільним боргом подружжя відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Богачова