Справа № 484/6793/24
Провадження № 2/484/303/25
Рішення

іменем України

04.03.2025 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Максютенко О.А, секретаря судового засідання Завірюхи В.Ю, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсії

установив

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення надміру виплачених сум пенсії, вказуючи на те, що ОСОБА_1 (далі - Відповідач), перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за віком з 29.08.2015 року, обчислену відповідно до ЗУ №1058, у розмірі 3484 грн 65 коп.

Головним управлінням було проведено перевірку пенсійної справи відповідача. За результатами перевірки встановлено невідповідність прийнятого рішення про призначення пенсії відповідно до норм чинного законодавства. Архівним відділом апарату виконавчого комітету Первомайської міської ради видана архівна довідка про заробітну плату від 10.06.2015 року №03.03.-29/Б-419 за період з 01.01.1983 року по 31.12.1987 з недостовірними даними, завищена суму заробітної плати за грудень 1983 року, а саме: вказана сума 1095 грн 76 коп замість вірної 195 грн 76 коп.

15.08.2019 року надійшла нова довідка від 13.08.2019 року №03.03.-2/Б-645, за результатами перевірки достовірності її видачі встановлено, що суми нарахованої заробітної плати, зазначені у довідці, відповідають даним первинним документів за період з січня 1983 по грудень 1987 року.

У зв`язку з чим пенсійну справу відповідача приведено у відповідність до норм чинного законодавства. Як наслідок, за період з 29.08.2015 по 30.09.2019 року утворилась переплата пенсії в розмірі 3420 грн 40 коп.

Листами від 13.09.2021 № 1400-0403-8/60728, від 01.10.2024 року ; 1400-0403-8/80546 відповідача було повідомлено про необхідність повернути на розрахунковий рахунок Головного управління надміру виплачену суму пенсії в розмірі 3420.40 грн.

Надмір виплачених коштів в добровільному порядку відповідачем повернуто не було, відтак розмір надміру виплаченої пенсії станом на дату подання позовної заяви складає 3420.40 грн.

На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

17.12.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі.

11.02.2025 року представник відповідача, - адвокат Болквадзе Б. до суду надав відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи, що позивач звернувся до суду із позовом після спливу строку позовної давності і не зазначив про поважність причин його пропуску.

Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії відповідачу було призначено пенсію по віку з 29.08.2015 року.

Головним управлінням було проведено перевірку пенсійної справи відповідача. За результатами перевірки встановлено невідповідність прийнятого рішення про призначення пенсії відповідно до норм чинного законодавства. Так, за результатами перевірки виявлено, що архівним відділом апарату виконавчого комітету Первомайської міської ради видана архівна довідка про заробітну плату від 10.06.2015 № 03.03.-29/Б-419 за період з 01.01.1983 по 31.12.1987 з недостовірними даними, завищена сума заробітної плати за грудень 1983 року, а саме: вказана сума 1095 грн. 76 коп. замість вірної 195 грн. 76 коп, що підтверджується копією акта зустрічної перевірки від 01.09.2015 № 328 та архівною довідкою від 10.06.2015 №03.03.-29/Б-419.

Згідно довідка від 13.08.2019 № 03.03.-29/Б-645, за результатами перевірки достовірності її видачі встановлено, що суми нараховано заробітної плати, зазначені у довідці, відповідають даним первинних документів за період з січня 1983 по грудень 1987 року, що підтверджується копією довідки звірки достовірності видачі архівної довідки від 25.09.2019 №6147 та архівною довідкою від 13.08.2019 № 03.03.-29/Б-645.

За період з 29.08.2015 по 30.09.2019 утворилася переплата пенсії в розмірі 3420 грн. 40 коп.

Про необхідність вирішення питання погашення переплати, в сумі 3420 грн. 40 коп, відповідачу було направлено листи від 13.09.2021 № 1400-0403-8/60728, від 01.10.2024 № 1400-0403-8/80546.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача(ст.1215 ЦК України).

Згідност. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до п.3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України № 64 від 21 березня 2003 року, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо. Суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку, стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Тобто,ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера, який надав недостовірні дані, що впливають на призначення пенсії; або коли такі дані були наданні страхувальником.

Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі.

Згідно з ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-91цс14 (постанова від 02 липня 2014 року) визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положенняст.1215 ЦК України,за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст.1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Саме таке тлумачення ст.ст.1212,1215ЦК України дано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15.

Суд вважає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1ст.1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Разом з тим, з боку позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів підроблення відповідачем або подання до органу Пенсійного фонду завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з боку пенсіонера, або недобросовісності відповідача.

Отже, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача ОСОБА_1 , його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання пенсії, оскільки правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14).

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17).

Суд зазначає, що недобросовісних дій ОСОБА_1 , при поданні довідки про заробітну плату позивачем не надано, а виявлення розбіжностей у архівних довідках само по собі не може свідчити про недобросовісні дії ОСОБА_1 , оскільки обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких, не залежить від пенсіонера, тобто відповідача ОСОБА_1 по справі.

Тож судом не встановлено жодної з підстав, зазначених у ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для утримання з відповідача надміру виплачених коштів.

З огляду на викладене, позов про стягнення суми надміру виплаченої пенсії є недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню.

Щодо доводів відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статей 260,261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно ч.2,3ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020,розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українибуло доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257-259,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк його дії. Зазначений закон набрав чинності 17.03.2022.

Більш того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023).

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року фактично діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні, а тому строк позовної давності не пропущений.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України

ухвалив

в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення надміру виплачених сум пенсії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя