Номер провадження: 22-ц/813/1190/25
Справа № 522/5095/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Гайса Андрій Михайлович , заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а саме матеріальної шкоди у розмірі 4 200 грн. та моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана потерпілою у кримінальних провадженнях № 0001056, внесеного в ЄРДР 12.04.2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України, досудове розслідування у яких здійснюється Одеським районним управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області. На даний час (24.03.2021 року) Слідчим відділом Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені в ЄРДР за № 0001056 від 12.04.2014 року за ознаками ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України за фактом того, що невстановлена особа заволоділа автомобілем марки Hyundai Getz, державний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, що належить ОСОБА_4 . Крім того, у період з 09.04.2014 року по 11.04.2014 року, невстановлена особа, таємно, навмисно з корисних намірів проникла до будинку АДРЕСА_1 звідки викрала майно ОСОБА_3 , однак досі навіть не пред`явлена підозра. Позивачка вважає, що бездіяльність слідчого, яка виразилась у своєчасному не проведені слідчих (розшукових) дій, у зв`язку з чим злочинці перебувають на свободі та уникають покарання. Посадовими особами не дотримано розумних строків під час досудового розслідування, про що позивачкою було направлено численні скарги. Крім того позивачка декілька разів їздила до м. Києва на прийом до посадових осіб ГУ НП України та Офісу генерального прокурора, а тому понесла майнові витрати у розмірі 4 200 грн. Також позивачка просить стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн., оскільки вона полягає у нескінченому пошуку захисту порушеного права, та маральними стражданнями за весь цей час. З урахуванням вищевикладеного позивачка була змушена звернутись до суду з даним позовом. Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_5 , від імені якої діє представник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 18 червня 2024 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію моральної шкоди у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 , від імені якої діє представник Гайса Андрій Михайлович , заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович Максим Миколайович, Головне управління Національної поліції в Одеській області подали апеляційні скарги, в яких просять:

- ОСОБА_3 , від імені якої діє представник Гайса Андрій Михайлович : рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди та не в повному обсязі у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

- заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович Максим Миколайович: рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

- Головне управління Національної поліції в Одеській області: рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 , від імені якої діє представник Гайса Андрій Михайлович обґрунтована тим, що оскаржуване рішення вирішено згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також суд правильно витлумачив ці норми. Але з урахуванням характеру й глибини заподіяних ОСОБА_3 моральних страждань, їх тривалості, та неефективності здійснення кримінального провадження, в якому позивач є потерпілою, а також засад розумності та справедливості, вважає розумним стягнути на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у сумі яка визначена згідно висновку судового експерта Рудакової В.Ю. № 22-4923 від 26.04.2023 року і висновку судового експерта Рудакової В.Ю. за результатами проведення додаткової судової психологічної експертизи № 23-2195 від 08.11.2023 року у розмірі 1 000 000,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди зазначає, що внаслідок протиправної бездіяльності органів досудового розслідування їй було завдано матеріальну шкоду у сумі вартості проїзних документів на 4200 грн. до м. Києва через виклик на засідання спеціальної комісії у Києві, куди ОСОБА_3 вимушена була прибути саме у зв`язку з розглядом кримінального провадження № 0001056 внесено в ЄРДР 12.04.2014 та вартість проїзду повинна бути відшкодована у повному обсязі за рахунок коштів державного бюджету України.

Апеляційна скарга заступник керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича обґрунтована тим, що суд першої інстанції унаслідок порушення норм матеріального права, за відсутності наявності усіх трьох умов деліктної відповідальності держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, зокрема встановлення факту протиправних дій (бездіяльності) прокуратури чи її посадових осіб, дійшов помилкового висновку щодо задоволення у цій справі позовних вимог ОСОБА_3 до прокуратури. До того ж, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. Отже, сам по собі факт здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні, з процесуальними рішеннями слідчого органу досудового розслідування у якому не згоден позивач, не свідчить у даному випадку про неправомірну бездіяльність прокурора та не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій прокуратури і притягнення цього відповідача до цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, позивачем у порушення вимог ст. 81 ЦІК України не доведено, а судом відповідно не встановлено жодного факту протиправної бездіяльності чи інших протиправних дій Прокуратури Одеської області (чи її посадових осіб), що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог до цього відповідача про відшкодування шкоди, завданої нібито органами прокуратури. Окрім того, суд першої інстанції унаслідок невірної оцінки обставин справи помилково вказав про очевидний факт заподіяння моральної шкоди позивачу унаслідок неодноразового звернення до правоохоронних органів з приводу належного проведення розслідування, в той час як реалізація права звернення на оскарження дій та бездіяльності слідчого чи прокурора не може вважатися заподіянням шкоди. Проте, встановивши що у кримінальному провадженні № 0001056 органами досудового розслідування здійснено значну низку процесуальних дій, зокрема таких, як допит свідків, потерпілих, призначено та проведено судово - трасологічну експертизу, дактилоскопічну експертизу, підготовлені доручення щодо проведення слідчих та розшукових дій, проведено виїмки речей та документів, тощо, судом першої інстанції безпідставно вказано про надмірну тривалість кримінального провадження та як наслідок, про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. При цьому судом не встановлено та не наведено в оскаржуваному судовому рішенні фактів невиконання слідчим всіх необхідних слідчих дій для всебічного, повного, неупередженого досудового розслідування кримінального провадження та якнайшвидшого прийняття процесуального рішення за результатами розслідування, а також протиправної бездіяльності прокуратури чи ї службових осіб, яка призвела до надмірної тривалості досудового розслідування. Окрім того, стягнута судом сума моральної шкоди у розмірі 300 000 грн. позбавлена засад розумності та справедливості, та є надмірною. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Одеській області обґрунтована тим, що орган досудового розслідування постійно проводив заходи, направлені на встановлення осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження № 0001056. Враховуючи наявну інформацію щодо здійснених в ході досудового розслідування процесуальних дій з боку ГУНП в Одеській області, а також його посадових осіб не вбачається бездіяльності щодо здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0001056 від 12.04.2014 року, крім того права та законні інтереси ОСОБА_3 жодним чином порушено не було. Крім того, з позовної заяви не зрозуміло кому саме спричинена матеріальна і моральна шкода - саме ОСОБА_3 , або її доньці - ОСОБА_7 , яка є власником викладеного автомобіля. Головне управління вважає, що Позивачем не підтверджено факту заподіяння їй моральної шкоди жодними доказами, як таке, тим більше у розмірах, вказаних у позовній заяві, не доведено за яких обставин та якими саме діями заподіяно шкоду, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між морально-матеріальною шкодою та діями заподіювача, незаконність яких не визнана. Також, зазначаємо, що суд може прийняти рішення про стягнення моральної шкоди, лише за умови наявності рішення яким дії суб`єктів владних повноважень визнані протиправними. Таке рішення відсутнє, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Звертає увагу, що Головне управління Національної поліції в Одеській області не є правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, а тому не може бути суб`єктом несення цивільно-правової відповідальності за дії посадових осіб іншого органу державної влади. Щодо тверджень Позивача про те, що «вищезгадані слідчі та інші співробітники правоохоронних органів мене неодноразово оскорбляли, принижували мою людську гідність, постійно лаялись на мене, давали недостовірну інформацію та негативно відносились до мене на протязі усього досудового розслідування…» зазначають, що такі вислови є суб`єктивною думкою Позивача, не мають ґрунтовної доказової бази для їх заявлення та не можуть враховуватися в якості належних доказів в обґрунтування позову. Більш того, аналізуючи інформацію, викладену у довідці про хід кримінального провадження № 0001056 можна дійти висновку, що ОСОБА_3 неодноразово змінювала свої покази в рамках досудового розслідування, чим перешкоджала встановленню істини в рамках кримінального провадження. Спочатку ОСОБА_3 зазначала, що вона не перебувала за адресою, з подвір`я якою в подальшому було викрадено автомобіль, потім же зазначила, що вона знаходилась саме за адресою: АДРЕСА_1 , де нібито бачила двох осіб, які викрали автомобіль її доньки та які схожі на осіб, яких вона підозрює у скоєні кримінального правопорушення. Також зазначає, що скарги та заяви ОСОБА_3 розглядалися у відповідності до чинного законодавства, останній надавалися відповіді за результатами розгляду заяв, виносилися постанови слідчими в рамках кримінального провадження для забезпечення законних прав та інтересів ОСОБА_3 . З викладених обставин вбачається, що посадовими особами ГУНП в Одеській області здійснюються необхідні дії для проведення повного, неупередженого та своєчасного досудового розслідування кримінального провадження № 0001056, більш того, посадовими особами було здійснено низку процесуальних дій, які висвітлені у відзиві.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, представники ГУНП в Одеській області та ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області, до суду апеляційної інстанції на 11.02.2025 року о 14.30 годині не з`явились, причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Присутні в судовому засіданні ОСОБА_3 , її представник - адвокат Гайса Андрій Михайлович, прокурор Елісашвілі Олена Миколаївна не заперечували проти розгляду справи за відсутності інших учасників справи, які обізнані про розгляд справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду справи за тією фактичною явкою, яка відбулася.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1 - 3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень 00 копійок та відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням характеру й глибини та тривалості заподіяних ОСОБА_3 моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення кримінального провадження, в якому позивач є потерпілою, а також засад розумності та справедливості, суд вважає розумним стягнути на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн., яка згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 підлягає стягненню з Державного бюджету України. Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав для їх задоволення та погоджується з поясненнями відповідачів щодо того, що понесені при такій реалізації прав позивачки на поїздку за власні кошти до м. Києва на прийом до посадових осіб НПУ України та Офісу генерального прокурора , не можна вважати збитками та матеріальною шкодою, оскільки стягнення суми вартості проїзних документів не є шкодою у розумінні положень статті 1167 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується.

У провадженні слідчого відділу ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001056 від 12.04.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України.

Виходячи зі змісту довідки про хід кримінального провадження № 0001056 судом встановлено наступне:

12.04.2014 року о 02.50 годині до чергової частини Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що в період з 23.00 годин 11.04.2014 року до 12.04.2014 року невстановлена особа незаконно заволоділа автомобілем «Hyundai Getz», державний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, що знаходився на території її будинку АДРЕСА_1 та належить її доньці ОСОБА_3 - ОСОБА_7 . Вказана заява зареєстрована в ЖЄО № 289 від 12.04.2014 року.

За даним фактом 12.04.2014 року СВ Білгород-Дністровського МВ відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001056, за попередньою кримінальною кваліфікацією ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, у період з 09.04.2014 року по 11.04.2014 року, невстановлена особа, таємно, з корисних намірів, проникла до будинку АДРЕСА_1 , звідки викрала майно (речі, прикраси) , що належить ОСОБА_3 .

За даним фактом лише 27.10.2014 СВ Білгород-Дністровського МВ внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003533 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

31.01.2015 року на підставі ст. 217 КПК України матеріали кримінальних проваджень № 0001056 за ч. 2 ст. 289 КК України та № 0003533 за ч. 3 ст. 185 КК України прокурором Білгород-Дністровської міськрайонної прокуратури об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0001056. Дана справа знаходилась в провадженні Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області.

11.04.2019 року винесена постанова про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, у зв`язку з чим матеріали кримінального провадження № 0001056 направлено до Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

09.09.2019 року т. в. о. начальника СВ Київського ВП в м. Одесі Древовим М.І., доручено проведення досудового розслідування старшому слідчому СВ Київського ВП в м. Одесі Цішенко Л.М.

10.02.2020 року т. в. о. начальника СВ Київського ВП в м. Одесі Венедіктовою О.В., проведення досудового розслідування доручено старшому слідчому СВ Київського ВП в м. Одесі Побережник Н.А.

25.08.2020 року проведення досудового розслідування доручено старшому слідчому СВ Київського ВП в м. Одесі Ясинецькому Б.П.

12.03.2021 року проведення досудового розслідування доручено слідчому ОРУП № 1 Савчуку В.В .

Зазначено, що по вказаному кримінальному провадженню було проведено низку процесуальних дій та рішень, відповідно до чинного законодавства, зокрема наступні дії.

12.04.2014 року в якості потерпілої допитано ОСОБА_3 , яка показала, що вона проживає в м. Овідіополі. У її приватній власності є домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в якому ніхто не мешкає. Періодично вона прибуває до будинку, щоб побачити, чи все нормально. 09.04.2014 року вона прибула за вказаним адресом, щоб провести свою доньку ОСОБА_7 до Росії. Перед від`їздом її донька у дворі будинку залишила свій автомобіль «Hyundai Getz», державний номер НОМЕР_1 того же дня, закривши ворота на навісний замок, близько 05.30 годин донька поїхала, а сама вона направилась до м. Одеси. В будинку ніхто не залишався. 12.04.2014 року їй на мобільний телефон зателефонували та повідомили, що ворота відкриті, а автомобіль відсутній. Почувши це, вона відразу приїхала, де побачила відсутність автомобіля у дворі, а в будинку відсутність особистих речей, золотих виробів, грошових коштів у розмірі 1500 доларів США та 5500 гривень, про що вона повідомила співробітникам міліції.

14.04.2014 року ОСОБА_7 вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

14.04.2014 року в якості потерпілої допитано ОСОБА_7 , яка показала, що протягом 4-х років вона періодично мешкає в Росії. ЇЇ мама, ОСОБА_3 , в основному проживає в с. Дальник Овідіопольського району Одеської області. В її власності є автомобіль «Hyundai Getz», державний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, який у разі від`їзду до Росії, вона зберігала за адресою: АДРЕСА_1 . 09.04.2014 вона полетіла до Росії. Автомобіль залишила у дворі будинку АДРЕСА_1 , та закрила ворота на замок. 12.04.2014 року їй на мобільний телефон зателефонувала мама ОСОБА_3 та повідомила, що угнали її автомобіль, і вкрали гроші та золоті вироби. Дізнавшись, про вказане, вона одразу ж прибула до України. Підозрює у скоєнні вказаних злочинів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

14.04.2014 року винесено постанову про призначення судово-трасологічної експертизи.

Згідно висновку № 147 від 19.04.2014 року судово-трасологічної експертизи сліди низу підошви взуття, які були виявлені 12.04.2014 року на території домоволодіння по АДРЕСА_1 при огляді місця події придатні для встановлення групової належності взуття, що їх залишило (при наданні порівняльного матеріалу).

14.04.2014 року винесено постанову про призначення дактилоскопічної експертизи.

Згідно висновку № 208 від 18.04.2014 сліди папілярних узорів, перекопійованих на два відрізки прозорої липкої стрічки, виявлені та вилучені 12.04.2014 року в ході огляду місця події - приміщення будинку АДРЕСА_1 непридатні для ідентифікації.

12.04.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_13 , який показав, що про угон автомобіля, який належить ОСОБА_7 , йому стало відомо від ОСОБА_3 . Хто міг скоїти вказане кримінальне правопорушення йому невідомо. Де залишали ключі від автомобіля йому було відомо. На прохання ОСОБА_3 , він на вказаному автомобілі возив її.

12.04.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_14 , яка показала, що 11.04.2014 близько 23.00 години вона проходила біля будинку АДРЕСА_1 , де мешкає її подруга ОСОБА_7 , та помітила, що у дворі відсутній автомобіль, що належить ОСОБА_7 , тому відразу ж зателефонувала ОСОБА_3

12.04.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_15 ,, який показав, що 12.04.2014 близько 00.30 години, йому на мобільний телефон зателефонувала ОСОБА_3 , та попросила, щоб він підійшов до її будинку та перевірив, чи є автомобіль у дворі, оскільки їй хтось повідомив, що відкриті ворота. Навідавшись за вказаною адресою, він помітив, що ворота дійсно відкриті, а автомобіль відсутній, про що повідомив ОСОБА_3 по телефону та пішов додому.

13.04.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_16 , 1941 р.н., який показав, що підтримує відносини з ОСОБА_3 , з якою познайомився в електричці. В ніч на 12.04.2014 ОСОБА_3 ночувала у нього вдома, за адресою: АДРЕСА_2 . Вночі, близько 02.00 години, їй зателефонували та повідомили, що ворота її будинку відчинені, а автомобіль відсутній. Дочекавшись ранку, вона поїхала додому.

15.04.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_17 , який показав, що про угон автомобіля, що належить ОСОБА_7 , стало відомо від співробітників поліції. Хто міг скоїти злочин, йому не відомо.

15.04.2014 року в порядку ст. 40 КПК України оперативному підрозділу направлено доручення про проведення слідчих та розшукових дій.

23.04.2014 року до СВ направлено матеріали виконаного доручення.

17.04.2014 року в порядку ст. 40 КПК України оперативному підрозділу направлено доручення про проведення слідчих та розшукових дій.

25.04.2014 року до СВ направлено матеріали виконаного доручення в порядку ст. 40 КПК України.

18.04.2014 року в ході виконання доручення в порядку ст. 40 КПК України, в якості свідка було допитано ОСОБА_9 , який показав, що знайомий з ОСОБА_7 протягом року. Про те, що у неї було угнано автомобіль, йому стало відомо від співробітників поліції. З 10.04.2014 до 18.04.2014 року знаходився в м. Одесі. Хто скоїв угон йому невідомо.

16.05.2014 року до матеріалів кримінального провадження долучено матеріали виконаного доручення, направленого в порядку ст. 40 КПК України та разом з ними довідки про вартість годинника «Зірка», одного грама срібла, 1 грама золота, модема, ноутбука

19.04.2014 року у ОСОБА_3 прийнято пояснення про те що в ніч на 12.04.2014 під час її відсутності, було скоєно крадіжку речей та угон автомобіля її доньки. У скоєнні вказаних злочинів, вона підозрює ОСОБА_9 , оскільки, зі слів її доньки, ОСОБА_9 було відомо, про те, що вночі в будинку нікого не буде.

30.04.2014 року на виконання доручення в порядку ст. 40 КПК України надано довідку про проведення радіотехнічного обстеження за адресою: АДРЕСА_1 :

14.05.2014 року до слідчого відділу з Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури надійшли вказівки по кримінальному провадженню № 0001056.

21.05.2014 року допитано в якості потерпілої ОСОБА_7 , яка повідомила, що ОСОБА_9 було відомо про її від`їзд до Росії, та саме його вона підозрює у скоєнні кримінального правопорушення.

21.05.2014 року допитано в якості свідка ОСОБА_14 , яка показала, що ОСОБА_7 , спілкувалася з ОСОБА_9 та 04.04.2014 була присутня на вечірці в барі «Перехватчик», разом з ним та ОСОБА_67. Наступного дня в телефонній розмові ОСОБА_7 їй повідомила, що ОСОБА_9 розпитував її про автомобіль та місце його зберігання, з ким мешкає та дату від`їзду до Росії. 09.04.2014 ОСОБА_7 відлетіла до Росії. ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 23.55 годин, вона проходила біля будинку ОСОБА_7 та помітила, що ворота відкриті, а машина ОСОБА_7 відсутня. Вона стала кликати ОСОБА_3 та кричати «Тетя ОСОБА_68, вы дома?». Але їй ніхто не відповів, після чого вона зателефонувала ОСОБА_3 та повідомила, що у дворі будинку відсутня машина та відкриті ворота. Про цю обставину в соціальній мережі «В контакті» вона повідомила ОСОБА_7 . У скоєнні вказаного кримінального правопорушення підозрює ОСОБА_9 , який помстився ОСОБА_7 за те, що остання відлетіла до Росії, а не залишилася з ним.

21.05.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_18 , яка показала, що знає ОСОБА_9 , оскільки він спілкувався з її знайомою ОСОБА_7 ; на початку квітня 2014 року з Росії прибула ОСОБА_7 . В ході спілкування ОСОБА_7 повідомила, що не бажає наодинці спілкуватися з ОСОБА_9 тому запросила її бути з нею під час спілкування з ОСОБА_9 . В один з днів вони утрьох на автомобілі ОСОБА_7 їздили по місту, та розважалися. ОСОБА_9 , вів себе напружено. В ході спілкування вона розповіла йому про те, що 09.04.2014 відлітає до Росії та що її мама працює в м. Одесі та вдома заявляється рідко. В подальшому їй стало відомо що у ОСОБА_7 з двору будинку було угнано автомобіль.

27.05.2014 додатково в якості потерпілої допитано ОСОБА_3 , яка показала, що вона працює в м. Одесі, у відділенні АО «Імекс - Банку», розташованому на пр-ті Шевченка, 4 . По місцю реєстрації мешкає рідко, через те що не може постійно їздити з м. Одеси до Б.- Дністровського. У неї є єдина донька, яка також рідко проживає за місцем реєстрації, оскільки часто їздить до Росії, до свого хлопця. У неї є автомобіль «Hyundai Getz», державний номер НОМЕР_1 , червоного кольору. Який вона зберігає на подвір`ї, тому що гараж у них відсутній. 11.04.2014 близько 23.00 годин їй на мобільний телефон зателефонувала ОСОБА_19 та повідомила, що відкриті ворота, а машина відсутня. На цей час вона буда у с. Дальнику, Овідіопольського району, Одеської області, а її донька була в Росії. Після чого вона зателефонувала ОСОБА_20 , що мешкає по АДРЕСА_4 , та попросила навідатися до будинку, та перевірити, чи все нормально. Через деякий час він зателефонував, та підтвердив слова ОСОБА_21 . Після чого вона зателефонувала до свого знайомого ОСОБА_22 та попросила його зателефонувати до міліції та повідомити про те, що сталося. 12.04.2014 року близько 06.00 години ранку вона прибула додому, та побачила відкриті ворота та відсутність автомобіля, що належить її доньці ОСОБА_7 . В будинку було порушено обстановку, речі були розкидані У скоєнні кримінального правопорушення вона підозрює ОСОБА_9

21.05.2014 року до оперативного підрозділу в порядку ст. 40 КПК України направлено доручення про проведення слідчих та розшукових дій.

29.05.2014 року до слідчого відділу направлено виконані матеріали доручення які долучено до матеріалів кримінального провадження.

30.05.2014 року до оперативного підрозділу в порядку ст. 40 КПК України направлено доручення про проведення слідчих та розшукових дій.

07.06.2014 року до слідчого відділу направлено виконані матеріали доручення, які долучено до матеріалів кримінального провадження; згідно наданих матеріалів, до ломбардів ПО «Ломбард Капітал», ПО «Ломбард Скарбниця», ПО «Ломбард Вілар», направлено запити та отримано відповіді щодо розшукуваного майна, яке було викрадено у ОСОБА_3

02.06.2014 року до оперативного підрозділу в порядку ст. 40 КПК України направлено доручення про проведення слідчих та розшукових дій.

10.06.2014 року до слідчого відділу направлено виконані матеріали доручення, які долучено до матеріалів кримінального провадження.

07.06.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_23 , який показав, що 11.04.2014 року разом зі своєю подругою ОСОБА_19 гуляли. Коли проходили біля будинку, де проживає знайома ОСОБА_19 - ОСОБА_7 , то помітили, що ворота відкриті. ОСОБА_19 подзвонила матері ОСОБА_7 - ОСОБА_3 , яка в той час була в с. Дальник, Овідіопольського району, Одеської області, та повідомила, про це.

23.05.2014 року слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме про можливість ознайомитися та вилучити у оператора мережі ПрАТ «МТС Україна», відомості щодо телефонних терміналів, що мали з`єднання, за адресою: АДРЕСА_1 , 11.04.2014 року в період часу з 20.00 години до 23.00 годин;

28.05.2014 року слідчим суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей та документів.

29.05.2014 року направлено ухвалу суду від 28.05.2014 року на виконання.

19.06.2014 року проведено виїмку згідно ухвали суду від 29.05.2014 року.

23.05.2014 року слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме про можливість ознайомитися та вилучити у оператора мережі ПрАТ «Київстар»», відомостей щодо телефонних терміналів, що мали з`єднання, за адресою: АДРЕСА_1 , 11.04.2014 року в період часу з 20.00 години до 23.00 годин.

28.05.2014 року слідчим суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей та документів.

29.05.2014 року направлено ухвалу суду від 28.05.2014 року на виконання.

13.06.2014 року проведено виїмку згідно ухвали суду від 29.05.2014 року.

23.05.2014 року слідчий звернувся до суду з клопотанням погодженим з прокурором, про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме про можливість ознайомитися та вилучити у оператора мережі ТОВ «Астеліт», відомостей щодо телефонних терміналів, що мали з`єднання за адресою: АДРЕСА_1 , 11.04.2014 року в період часу з 20.00 години до 23.00 годин;

28.05.2014 року слідчим суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей та документів.

29.05.2014 року направлено ухвалу суду від 28.05.2014 року на виконання.

27.05.2014 року слідчий звернувся до суду з клопотанням погодженим з прокурором, про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме про можливість ознайомитися та вилучити у оператора мережі ТОВ «Лайф» відомостей щодо телефонних з`єднань за телефонним номером, що належить ОСОБА_9

28.05.2014 року слідчим суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей та документів.

29.05.2014 року направлено ухвалу суду від 28.05.2014 року на виконання.

20.06.2014 року проведено виїмку згідно ухвали суду від 29.05.2014 року.

15.07.2014 року начальнику УОТЗ ГУМВС України в Одеській області надано доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій.

30.05.2014 року складено та погоджено план слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0001056.

До матеріалів кримінального провадження долучено наказ № 524 від 06.07.2014 року про створення слідчо-оперативної групи для розслідування кримінального провадження.

09.07.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_24 , який показав, що в лютому 2014 року, якого числа сказати не може, близько 16.00 години, він ішов до свого дому, біля будинку АДРЕСА_1 , та бачив, як невідомий чоловік заглядав у двір, а побачивши його одразу втік.

14.07.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_23 , який показав, що 11.04.2014 року він гуляв зі своєю дівчиною ОСОБА_25 . Після 23.00 години, коли проходили біля будинку АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , помітили, що ворота відчинені, а автомобіль відсутній. ОСОБА_7 усім розповідала про те що, вона від`їжджає до Росії, а її мама знайшла собі чоловіка та мешкає з ним у пригороді м. Одеси.

17.09.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_9 , який показав, що знайомий з ОСОБА_7 з 2012 року. Відомо, що вона в квітні від`їхала до Росії до свого хлопця, перед від`їздом він з нею спілкувався. Але йому не було відомо, коли саме вона має відлітати. 09.04.2014 близько 18.00 години він приїхав з м. Одеси до Б-Дністровського зі своїм товаришем ОСОБА_26 , на автомобілі БМВ, 520, а о 19.00 годин він поїхав з міста. Про те що було викрадено автомобіль, належний ОСОБА_7 , йому стало відомо від співробітників поліції. Хто угнав автомобіль йому не відомо. В період з 09.04.2014 по 18.04.2019 в м. Білгород-Дністровському він не був. На питання слідчого, як він може пояснити своє перебування в м. Б. Дністровський в період з 10.04.2014 з 17.57 годин та до 09 годин 15 хвилин 11.04.2014, ОСОБА_9 показав що поїхав з м. Б.Дністровський 10.04.2014. Для огляду ОСОБА_9 , слідчим були надані роздруківки телефонних з`єднань з його номером телефону. ОСОБА_9 заперечував, що знаходився у цей час в м. Б-Дністровський. Де на даний час знаходиться автомобіль ОСОБА_7 йому не відомо. Телефон завжди знаходиться при ньому.

09.10.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_27 , який показав, що в квітні 2014 року він попросив свого знайомого ОСОБА_9 , поїхати разом із ним до м. Б. Дністровського на відмітку до КВІ, на що ОСОБА_9 погодився, в той же день вони повернулися разом до м. Одеси. Хто міг скоїти угон автомобілю «Хюндай Гетц» він не знає.

10.10.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 проведено одночасний допит, в ході якого ОСОБА_3 вказала на ОСОБА_9 , як на особу, що скоїла угон автомобіля її доньки та крадіжку з будинку її особистих речей. ОСОБА_9 заперечив свою причетність до скоєння вказаних злочинів.

Долучено довідку з ПАТ «Імексбанк» про те, що ОСОБА_3 дійсно працює в філії «Імексбанку», на посаді касира-контролера з 09.09.2013 року.

Долучено довідку про те, що ОСОБА_27 та ОСОБА_9 на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебувають.

28.11.2014 року проведено одночасний допит між ОСОБА_3 та ОСОБА_28 , в ході якого ОСОБА_3 вказала на ОСОБА_27 , як на особу, яка причетна до скоєння угону автомобіля її доньки та викрадення майна, що їй належить на тій підставі, що напередодні її донька, ОСОБА_29 , він та ОСОБА_9 знаходились в машині її доньки, ОСОБА_28 заперечив вказаний факт.

Витребувано вимоги про судимість ОСОБА_28 та ОСОБА_9

27.04.2015 року надано вказівки в порядку ст. 36 КПК України.

06.05.2015 року в якості свідка допитано ОСОБА_30 , який показав, що про угон автомобіля що стався 11.04.2014, йому нічого не відомо.

06.05.2014 року в якості свідка допитано ОСОБА_31 , який оказав, що про угон автомобілів у його сусідів йому нічого не відомо.

05.05.2015 року додатково допитано в якості потерпілої ОСОБА_3 , яка показала, власноруч виклала свої покази на 6 аркушах, та підтвердила факт відсутності в ніч з 11.04.2014 на 12.04.2014 за адресою: АДРЕСА_1 .

Долучено протокол телефонної розмови від 13.05.2015, мобільного телефону, що належить ОСОБА_9 .

Долучено розсекречені МНСІ по кримінальному провадженню, а саме протоколи про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем), від 25.03.2015, згідно яких інформації щодо причетності ОСОБА_9 до скоєння кримінальних правопорушень не отримано.

Допитано в якості свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , .

30.07.2015 року прокурором Одеської області Говда Р.М. винесено постанову про доручення здійснення досудового розслідування слідчому підрозділу вищого рівня. Згідно вказаної постанови проведення досудового розслідування доручено СУ ГУМВС України в Одеській області.

31.08.2015 року додатково допитано в якості потерпілої ОСОБА_3 . Під час допиту (власноруч), ОСОБА_3 , повідомила про обставини скоєння злочину, про які повідомляла раніше неодноразово.

30.09.2015 року додатково допитано в якості потерпілої ОСОБА_7 , яка повідомила про обставини скоєння кримінального правопорушення, про які раніше повідомляла неодноразово.

23.10.2015 року від прокурора Одеської прокуратури в порядку ст. 36 КПК України отримано вказівки.

02.11.2015 року до оперативного підрозділу направлено доручення в порядку ст. 40 КПК України.

Направлено запит до УДАЇ ГУМВС України в Одеській області та отримано відповідь на нього про те, що автомобіль «Hyundai Getz», державний номер НОМЕР_1 , значиться в базі розшуку автомобілів з 20.06.2014.

Надано доручення до УКП ГУНП в Одеській області в порядку ст. 40 КПК України, про проведення слідчих (розшукових) дій.

Долучено відповідь на доручення в порядку ст. 40 КПК України, а саме інформації про автомобіль, що належить ОСОБА_9 , місце реєстрації ОСОБА_9 та ОСОБА_27 , та власників автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 (долучено реєстраційні картки на транспортні засоби, довідки про місце реєстрації ОСОБА_9 , ОСОБА_27 та ОСОБА_13 ).

14.12.2015 року до оперативного підрозділу направлено доручення в порядку ст. 40 КПК України, про проведення слідчих (розшукових) дій.

Допитано в якості свідка ОСОБА_34 , який показав, що з 2011 року по квітень 2012 року був власником автомобілю «Hyundai Getz», державний номер НОМЕР_1 , червоного кольору. В квітні 2014 року продав свій автомобіль, ОСОБА_7 , яка в повному обсязі розрахувалася за автомобіль. Автомобіль сигналізацією облаштований не був. При передачі автомобіля ОСОБА_7 він передав ключі та документи на автомобіль. Після чого він більше ОСОБА_7 не бачив, та не спілкувався з нею.

15.01.2016 року отримано вказівки в порядку ст. 36 КПК України.

28.01.2016 року до оперативного підрозділу направлено доручення в порядку ст. 40 КПК України про проведення слідчих (розшукових) дій.

02.02.2016 року отримано та долучено до матеріалів кримінального провадження відповідь на доручення в порядку ст. 40 КПК України.

09.02.2016 року в якості свідка допитано ОСОБА_35 , .

23.03.2016 року прийнято пояснення у ОСОБА_3 , яка повідомила, що 23.03.2016 близько 10 годин 53 хвилини вона знаходилась по вул. Краснова в м. Одесі, та помітила автомобіль без номерних знаків, який рухався, зовні схожий на автомобіль її доньки, який було угнано в період з 09.04.2014 по 11.04.2014. Про це вона повідомила оператора 102.

29.03.2016 року в якості свідка допитано ОСОБА_9 ,, який показав, що ОСОБА_3 йому погрожує, та вимагає повернути їй автомобіль, який був угнаний у її доньки ОСОБА_7 , До скоєння вказаного кримінального правопорушення він не має ніякого відношення. Весь час користувався мобільним телефоном НОМЕР_3 . ОСОБА_27 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

09.06.2016 року проведено одночасний допит осіб, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , при проведенні якого ОСОБА_9 , керуючись ст. 63 Конституції України, відмовився давати свідчення, та за основу просив взяти раніше надані їм показання.

До матеріалів кримінального провадження долучено список ДТП за участю автомобілів «Хюндай».

01.10.2016 року додатково допитано в якості потерпілої ОСОБА_3 , яка вказала на ОСОБА_9 як на особу, причетну до скоєння кримінального правопорушення.

14.11.2016 року додатково допитано в якості потерпілої ОСОБА_3 , яка показала, що ОСОБА_9 та ОСОБА_36 причетні до скоєння кримінальних правопорушень на території міста, у тому числі і у відношенні її майна та угону автомобіля її доньки ОСОБА_7

17.09.2016 року додатково допитано в якості потерпілої ОСОБА_3 про те, що адвокат Шляпіна, в приміщенні апеляційного суду Одеської області за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 24, повідомила їй, що угон автомобілю та крадіжку речей здійснив ОСОБА_27 . При цьому вона впевнена, що ОСОБА_27 скоїв вказані злочини з ОСОБА_9 , оскільки на території домоволодіння було залишено сліди від двох пар взуття.

19.05.2017 року надані вказівки в порядку ст. 39 КПК України.

01.06.2017 року в якості свідка допитано ОСОБА_37 , .

01.07.2017 року в якості свідка допитано ОСОБА_38 , яка показала, що була свідком розмови, що сталася в приміщенні Апеляційного суду Одеської області, про те, що ОСОБА_3 повідомила матері ОСОБА_9 що той скоїв крадіжку та угон її майна, на що остання повідомила, що її син не винний та не повинен відповідати за дії інших.

31.08.2017 року додатково допитано в якості потерпілої ОСОБА_3 , яка показала, що угон автомобіля її доньки стався у ніч з 10.04.2014 року на 11.04.2014 року. В цей час вона знаходилась в дальній кімнаті та відпочивала. Почувши шорок по інших кімнатах, вона не придала цьому значення. Але після того, як стукнули ворота, вона вийшла та побачила, що двоє невідомих їй чоловіків, один з яких був високого росту, а у іншого на голові був капюшон, відкрили капот автомобіля, та світили ліхтариком під капотом. Після цього, один із них сів за руль автомобіля, та угнав його. Вона була розгублена, та боялася за своє життя. Про це вона повідомила до поліції, та своїй доньці ОСОБА_7 . ОСОБА_7 повідомила, що підозрює в угоні автомобіля ОСОБА_39 . Вперше побачила ОСОБА_40 в відділенні міліції, та впізнала його, оскільки саме він в ніч з 10.04.2014 на 11.04.2014 року скоїв угон автомобіля з їхнього двору.

10.10.2017 року проведено одночасний допит між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , в ході якого ОСОБА_9 , керуючись ст. 63 Конституції України, відмовився давати покази. ОСОБА_3 вказала на ОСОБА_9 як на особу, яку вона підозрює у скоєння угону та крадіжки її особистих речей.

19.10.2017 року слідчий звернулася до слідчого судді з клопотанням про допит свідка під час досудового розслідування у судовому засіданні, а саме допит ОСОБА_3 про обставини скоєння кримінального правопорушення.

20.10.2017 року в судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_3

20.11.2017 року слідчим винесено постанову про призначення судової амбулаторної психолого- психіатричної експертизи. відносно ОСОБА_3 .

Згідно висновку № 497 судової амбулаторної психолого-психіатричної експертизи, ОСОБА_3 потребує проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

10.04.2018 року слідчим винесено постанову про призначення повторної судової амбулаторної психолого- психіатричної експертизи.

Згідно висновку № 109/18 повторної судової амбулаторної психолого-психіатричної експертизи свідок ОСОБА_3 будь-якими психічними захворюваннями не страдає, у тимчасовому хворобливому стані не перебуває.

06.08.2018 року проведено опитування потерпілої ОСОБА_3 з використанням поліграфа, згідно якого ОСОБА_3 не володіє прихованою інформацією про обставини справи, не спотворює події, що відбувалися, (результати обстеження не можуть використовуватись в якості доказів і носять вірогідний, орієнтовний характер).

01.11.2018 року слідчим винесено постанову про призначення повторної судової амбулаторної психолого - психіатричної експертизи.

Згідно висновку № 35 повторної судової амбулаторної психолого-психіатричної експертизи свідок ОСОБА_3 будь-якими психічними захворюваннями не страждає, у тимчасовому хворобливому стані не знаходиться.

До матеріалів кримінального провадження долучено характеризуючи матеріал на ОСОБА_3 , а саме медичні довідки та характеристики.

11.04.2019 року винесено заступником прокурора Одеської області постанову про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, а саме СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

07.05.2019 року проведення досудового розслідування доручено слідчому СВ Київського ВП в м. Одесі Хатьонці Ю.С.

06.08.2019 року до СВ Київського ВП в м. Одесі надійшли вказівки Головного слідчого управління Національної поліції України від 18.07.2019 року, на виконання яких виконано наступне.

08.08.2019 року додатково в якості потерпілих допитано ОСОБА_7 . Під час проведення допиту ОСОБА_7 зазначила, що, на її думку, до заволодіння належним їй транспортним засобом «Hyundai Getz» червоного кольору, 2005 р. в., д/н НОМЕР_1 , та вчинення крадіжки з будинку АДРЕСА_1 причетний ОСОБА_9 , який знав про її від`їзд до Російської Федерації та наявність певної суми грошових коштів в будинку. Про угон та крадіжку їй стало відомо від подруги ОСОБА_25 , оскільки мати ОСОБА_7 - ОСОБА_3 у ніч з 10 на 11 квітня 2014 їй не додзвонилася. Під час проведення додаткового допиту потерпіла ОСОБА_7 підтвердила надані раніше нею покази.

08.08.2019 року додатково допитано в якості потерпілої ОСОБА_3 остання наполягала на тому, що у ніч з 10 на 11 квітня 2014 року під час заволодіння транспортним засобом та крадіжки з будинку АДРЕСА_1 знаходилася вдома, за вищевказаною адресою та стала свідком вищевказаних подій. На запитання слідчого про розбіжності між наданими нею первинними показами та наступними, ОСОБА_3 зазначила, що її первинні покази були не в повній мірі слідчим внесені до протоколу, тому склалася ситуація нібито зі зміною показів. ОСОБА_3 наголосила, що насправді вона з першого дня зазначала про свою присутність у вищевказаному будинку на момент вчинення злочинів. Станом на теперішній час потерпіла ОСОБА_3 впевнена, що до вчинення зазначених кримінальних правопорушень причетні ОСОБА_9 , оскільки при проведенні одночасного допиту був нервовим і непосидючим, та ОСОБА_27 .

12.08.2019 року на підставі п. 6 ст. 218 КПК України до Білгород-Дністровського ВП направлено постанову про проведення процесуальних дій на іншій території з метою отримання фото таблиці до протоколу огляду місця події від 12.04.2014 та доручення оперативному підрозділу про проведення слідчих дій у період з 12.04.2014 по 15.04.2014 для долучення до матеріалів кримінального провадження. Крім того, у постанові вказано скласти схему можливого підходу та відходу осіб, причетних до вчинення вищевказаних злочинів, відпрацювати осіб, які займаються реалізацією старовини, оскільки, згідно з показами ОСОБА_3 з будинку були викрадені радянські монети, ордена, надати запити до ломбардів на предмет укладення договорів з особами, на яких вказує ОСОБА_3 , тощо.

16.08.2019 року з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, встановлення фактичних даних, які вказують на наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, надано доручення оперативному підрозділу в порядку ст. 40 КПК України на встановлення та допит всіх свідків та очевидців скоєного кримінального правопорушення (злочину), встановлення викраденого майна тощо,

До матеріалів кримінального провадження долучена довідка Національного банку України про офіційний курс валют на день вчинення злочину, згідно з якою 11.04.2014 року курс долара становив 12,5691 гривень, курс євро - 17,4296 гривень, російського рубля - 0,3534 гривень.

З метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, встановлення фактичних даних, які вказують на наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, а також у зв`язку з тим, що відомості про особу, яка скоїла угон автомобіля та крадіжку матеріальних цінностей з приватного будинку, неможливо отримати в інший спосіб, ініційовано проведення негласних слідчих (розшукових) дій відповідно до ст. ст. 260, 263, 269 КПК України, внаслідок чого відповідні клопотання направлено для погодження до Одеської місцевої прокуратури № 1.

04.09.2019 року в якості свідка допитано ОСОБА_3 яка повідомила про обставини скоєння кримінального правопорушення, і що в скоєння кримінальних правопорушень вона підозрює ОСОБА_9

09.09.2019 року проведення досудового розслідування доручено старшому слідчому СВ Київського ВП в м. Одесі Цішенко Л.М.

09.09.2019 року в якості потерпілої додатково допитано ОСОБА_3 , яка показала, що на території м. Б.-Дністровського було скоєно ряд кримінальних правопорушень, у томі числі - крадіжка грошових коштів у розмірі 40 000 євро у гр. ОСОБА_42 , у скоєнні якої вона підозрює ОСОБА_9 , оскільки по опису зовнішності особи, що скоїла крадіжку, це є саме він.

12.09.2019 року винесено постанову про призначення авто-товарознавчої експертизи, з метою встановлення вартості спричинених матеріальних збитків ОСОБА_7

13.09.2019 року направлено запит до територіального сервісного центру № 5141 метою витребування інформації про власників автомобілю Хьюндай Гетц», д/н НОМЕР_1 .

16.09.2019 року з метою встановлення факту перетину державного кордону потерпілою ОСОБА_7 до Київського районного суду м. Одеси, за погодженням з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1, направлено клопотання про дозвіл на тимчасовий доступ до інформації, яка містить охоронювану законом таємницю (з можливістю вилучення) та знаходиться у віданні Міжрайонного оперативно-розшукового відділу оперативно-розшукового управління Південного регіонального управління.

16.09.2019 року з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, встановлення фактичних даних, які вказують на наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, надано доручення оперативному підрозділу в порядку ст. 40 КПК України на встановлення та допит всіх свідків та очевидців скоєного кримінального правопорушення (злочину), встановлення викраденого майна та місцезнаходження ОСОБА_9

16.09.2019 року направлено запит до Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України, про надання інформації, щодо перетину автомобілем «Хюндай-Гейц» д. н. з. НОМЕР_1 , або НОМЕР_4 , ділянки місцевості, де встановлена система «Відеоконтроль-Рубіж».

16.09.2019 року до Б-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області направлено запит щодо дати та часу реєстрації в ЖЄО заяви ОСОБА_3 про скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

17.09.2019 року на підставі п. 6 ст. 218 КПК України до Білгород-Дністровського ВП направлено постанову про проведення процесуальних дій на іншій території, з метою допиту кола осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_27 з приводу відомих обставин незаконного заволодіння транспортним засобом що належить ОСОБА_7

17.09.2019 року на підставі п. 6 ст. 218 КПК України до Овідіопольського ВП направлено постанову про проведення процесуальних дій на іншій території, з метою допиту свідків ОСОБА_43 , та ОСОБА_44 .

З УТЗ ГУНП витребувано вимогу про судимість ОСОБА_9 станом на 12.09.2019 року.

15.10.2019 року винесено та направлено постанову про проведення процесуальних дій на іншій території, про допит свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_45 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 ОСОБА_31

16.10.2019 року підготовлено та направлено запит до Білгород- Дністровського відділу філії Державної установи «Центр пробації»

16.10.2019 року отримано відповідь на лист до управляння інформаційно-аналітичної підтримки, згідно якого автомобіль з номерами НОМЕР_1 системою «Гарпун» не фіксувався.

15.10.2019 року отримано відповідь на запит до Білгород-Дністровського ВП та додатки до відповіді, а саме ксерокопії з журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події в Білгород-Дністровському ВП. Згідно отриманої відповіді, інформація про скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 289 КК України надійшла від ОСОБА_3 саме 12.04.2014 року о 02.50, № реєстрації 3358, а не в ніч з 10.04.2014 року на 11.04.2014 року, як стверджує ОСОБА_3 .

16.10.2019 року ОСОБА_3 видано обривок ланцюга, за допомогою яких було закрито ворота. Вказаних ланцюг оглянуто, та долучено до матеріалів кримінального провадження у якості речового доказу, про що винесено відповідний протокол огляду предмету та постанову про визнання речовим доказом.

18.10.2019 року винесено постанову про призначення трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 4,2 «Дослідження знарядь, агрегатів, інструментів і залишених ними слідів, ідентифікація цілого за частинами».

23.10.2019 року в якості свідка допитано ОСОБА_31 , який показав, що в квітні 2014 року близько 23.00 годин, коли він знаходився дома, по АДРЕСА_1 , у вікно засвітили фари, він виглянув у вікно та побачив, що з двору де мешкає ОСОБА_3 виїхав автомобіль заднім ходом, після чого повернув на ліво та поїхав. ОСОБА_46 автомобіля, колір він не помітив так як було темно. Хто сидів за кермом він також не бачив. Якого числа це сталося він не пам`ятає. На наступний день до них прийшли співробітники поліції, від яких йому стало відомо, про те що у ОСОБА_3 угнано автомобіль.

Витребувано відповідь на постанову про проведення слідчих дій на іншій території, та долучено до матеріалів кримінального провадження № 00001056 від 12.04.2014 року.

Так згідно відповіді, що надійшла з Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_6 . У лікаря нарколога та психіатра на обліку не значиться. Згідно характеристики ОСОБА_9 , зарекомендував себе з опосередкованої сторони, скарги від сусідів не надходили, підтримує стосунки з раніше судимими особами, та такими, що ведуть антисоціальний спосіб життя. Тривалий час не працює. Джерело доходу невідомо.

ОСОБА_27 раніше зареєстрований за адресою, АДРЕСА_7 . Помер у 2014 році.

31.10.2019 підготовлено та направлено запит до відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Одеській області з приводу можливого знаходження на одному з штраф майданчиків автомобілю що належить ОСОБА_7

31.10.2019 року підготовлено та направлено запит до ДП МВС України «Інформ-Ресурси» з метою встановлення місцезнаходження автомобілю, що належить ОСОБА_7

01.11.2019 року на до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області направлено постанову про виконання слідчих дій на іншій території, якою доручено відповідальним особам вказаного відділу допитати в якості свідка ОСОБА_47 , з усіх відомих цьому обставин скоєння кримінального правопорушення відносно майна що належить ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Повторно призначено автотоварознавчу експертизу, для визначення вартості автомобілю, що належить ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення.

Винесено постанову про проведення слідчих дій на іншій території, з метою допиту в якості свідків ОСОБА_48 , та ОСОБА_43 , яка направлена для виконання до СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеські області.

З метою додаткового допиту в якості свідка направлено повістку про виклик колишньому власнику автомобілю, що належить ОСОБА_7 - ОСОБА_49 . Однак в зазначений у повістці час, а саме на 15.00 годину 14.11.2019 року, ОСОБА_50 не з`явився .

З метою допиту в якості свідка, направлено повістку про виклик матері ОСОБА_9 , - ОСОБА_9 . Однак, в зазначений час у повістці, а саме на 14.11.2019 року на 12.00 годину, ОСОБА_9 для допиту не з`явилася.

У зв`язку з ненадходженням до слідчого органу відповіді, до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області направлено повторно запит щодо перебування на обліку ОСОБА_27 в квітні 2014 року.

Витребувано та долучено до матеріалів кримінального провадження висновок експерта № 181 КДТЗ від 15.11.2019 року, згідно якого середня ринкова ціна автомобіля «Хюндай Гетц» 2005 року станом на 11.04.2014 року складала 107 340 гривен 31 копійка.

Витребувано та долучено до матеріалів кримінального провадження відповідь на запит до ДУ «Центр пробації» Білгород-Дністровського міськрайонного відділу, згідно якого ОСОБА_27 ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно перебував на обліку. Після закінчення іспитового строку особова справа ОСОБА_27 , направлена до Білгород-Дністровського міськрайонного суду. У зв`язки з чим надати витяг з листа реєстрації засудженого ОСОБА_27 , не має можливості.

Витребувано та долучено до матеріалів кримінального провадження відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, відповідь щодо ресторації ОСОБА_51 , .

Підготовлено та направлено до Татарбунарського ВП ГУНП в Одеській області постанову про виконання слідчих дій на іншій території, з метою допиту ОСОБА_52 , з приводу відомих їй обставин скоєння кримінального правопорушення.

Витребувано та долучено до матеріалі кримінального провадження відповідь на запит, згідно якого інформація, щодо перебування на спеціальних майданчиках для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП автомобіля що належить ОСОБА_7 відсутня.

З метою додаткового допиту в якості свідка повторно направлено повістку про виклик колишньому власнику автомобілю, що належить ОСОБА_7 - ОСОБА_49 . Однак в зазначений у повістці час, а саме на 15.00 годину 28.11.2019 року, ОСОБА_50 не з`явився .

З зв`язку з неотриманням відповіді на постанову слідчого від 14.10.2019 року про проведення процесуальних дій на іншій території, повторно направлено до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області постанову про проведення процесуальних дій на іншій території., від 29.11.2019 року, з метою допиту в якості свідків наступних осіб: ОСОБА_53 . ОСОБА_45 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , які є мешканцями м. Б..-Дністровський Одеської області, та які згідно їх попередніх показів, є першими кому стало відомо про скоєні кримінальні правопорушення.

Отримано та долучено до матеріалів кримінального провадження відповідь з територіального сервісного центру 5141, стосовно автомобілів з номерним знаком НОМЕР_4 , та їх власників. Так згідно відповіді, 08.05.2012 року вказаний номер був видано на автомобіль Фольксваген Пасат, 2007 року випуску, чорного кольору, власником якого була ОСОБА_54 , 1978 р.н.. А з 07.02.2014 року власником вказаного автомобілю є ОСОБА_55 . З 22.11.2014 року вказаний номерний знак було закріплено за іншим транспортним засобом Ніссан Патрол, чорного кольору, 2005 року випуску, власником також є ОСОБА_55 .

З метою додаткового допиту в якості свідка колишнього власника автомобілю ОСОБА_56 направлено до Б-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області постанову про проведення слідчих дій на іншій території.

До ДІТ направлено вимогу про судимість стосовно ОСОБА_47 , - знайомого ОСОБА_27 .

Начальнику УОТЗ ГУНП в Одеської області направлено доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій в порядку ст. 71 КПК.

З Б-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області витребувано та долучено до матеріалів кримінального провадження відповідь на постанову про проведення процесуальних дій на іншій території від 09.082019 року та від 17.09.2019 року, від 04.11.2019 року.

Витребувано та долучено до матеріалів кримінального провадження висновок судово трасологічної експертизи № 757-Т, .

Підготовлено та направлено до Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Одеській області запит стосовно отримання інформації про рух автомобіля «Хюндай Гетц», червоного кольору, без номерних знаків, 23.03.2016 в районі пл. Толбухіна в м. Одесі.

Направлено на ім`я ОСОБА_7 повістку про виклик на додатковий допит на 03.01.2019. Додатково допитано в якості потерпілої ОСОБА_7 .

Долучено до матеріалів досудового розслідування вимогу про судимість стосовно ОСОБА_57 , згідно якої ОСОБА_58 є несудимим згідно ст. 89 КК України

Направлено запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Підготовлено та направлено до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області постанову про проведення слідчих дій на іншій території, з метою допиту батьків та близьких родичів ОСОБА_27 . На 16.01.2020 року заплановано проведення одночасного допиту між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Витребувано та долучено до матеріалів кримінального провадження відповідь на доручення з ОУТЗ, згідно аналізу наданого УОТЗ ОСОБА_9 в період часу з 02.04.2014 по 02.05.2014 року з`єднувався по телефону з ОСОБА_59 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , в період часу з 20.00 годин до 21.34 годин перебував в зоні дії базових станції м. Одеси, . Проте в період часу з 21.35 по 23.00 годин, вказаний абонент на зв`язок не виходив, що унеможливлює встановити його місце перебування саме в цей часовий проміжок.

Витребувано та вилучено до матеріалів кримінального провадження відповідь на постанову про проведення слідчих дій на іншій території, з Овідіопольского ВП ГУНП в Одеський області. Згідно наданої відповіді свідки ОСОБА_60 та ОСОБА_43 відмовилися давати будь-які свідчення по вказаному кримінальному провадженню.

У зв`язку з тим, що 31.01.2020 року між потерпілою ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_9 проведено одночасний допит.

Витребувано та вилучено до матеріалів кримінального провадження відповідь на постанову про проведення слідчих дій на іншій території, з Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеський області. Згідно наданої відповіді свідки ОСОБА_61 , ОСОБА_19 , та ОСОБА_15 , не допитані, у зв`язку з тим, що знаходяться за межами Одеської області.

Витребувано та вилучено до матеріалів кримінального провадження відповідь на постанову про проведення слідчих дій на іншій території, з Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеський області. Згідно наданої відповіді свідка ОСОБА_34 , не допитаний, у зв`язку з тим, що знаходяться за межами Одеської області на заробітках.

10.02.2020 року проведення досудового розслідування доручено старшому слідчому СВ Київського ВП в м. Одесі ОСОБА_62 .

Проведено слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_3 з метою встановлення обставин кримінального правопорушення. В ході якого потерпіла ОСОБА_3 розказала, та показала обставини вчинення крадіжки, та угону автомобіля.

Додаткового допитано в якості свідка ОСОБА_34 , який розказав про продаж автомобілю «Хюндай Гетц» гр. ОСОБА_7 , та повідомив, що на вказаному автомобілі на коробці передач була установлена протиугона система.

24.02.2021 року підслідність визначена за ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області.

12.03.2021 року проведення досудового розслідування доручено слідчому СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_63

11.03.2021 року за клопотанням потерпілої ОСОБА_3 в ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області проведений одночасний допит між ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_9 . В ході одночасного допиту вказані особи залишились при своїх показах, усунути розбіжності в їх показах не надалось можливим.

За клопотанням потерпілої ОСОБА_3 про проведення додаткового одночасного допиту між нею та ОСОБА_9 , вказаний допит за погодженням з потерпілою, було заплановано на 09.04.2021 року на 15год. 00хв. В зазначену дату та час ОСОБА_3 не з`явилась, на зв`язок не вийшла, про поважні причини неприбуття не повідомила, у зв`язку з чим провести вказану слідчу дію не надалось можливим.

Таким чином по вказаному кримінальному провадженню станом на дату розгляду справи триває досудове розслідування, що також підтверджується представниками відповідачів.

Крім того з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_7 звертались з заявами до Білгород-Дністровської міськрайонної прокуратури щодо застосування до ОСОБА_64 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про стан та хід досудового розслідування, щодо об`єднання двох проваджень в одне, щодо направлення кримінальних проваджень, щодо відводу прокурору, заміни процесуального керівника, щодо ознайомлення, щодо незгоди з рішенням суду, на які було надано відповіді: відповідь від 20.04.2014 року № 19р-14 (а. с. 37); відповідь від 14.05.2014 року № 7 168-14 (а. с. 38, 39); відповідь від 20.05.2014 року № 7 153-14 (а. с. 40); відповідь від 15.10.2014 року № 7-168-14 (а. с. 41); відповідь від 18.11.2014 року № 7-168-14 (а. с. 42); відповідь від 16.12.2014 року № 7-168-14 (а. с. 43); відповідь від 26.01.2015 року № 7-168-14 (а. с. 45); відповідь від 31.01.2015 року № 7-168-14 (а. с. 46); відповідь від 30.03.2015 року № 7-168-14 (а. с. 44); відповідь від 22.02.2016 року № 7-168-14 (а. с. 47, 51); відповідь від 24.02.2016 року № 7-168-14 (а. с. 50); відповідь від 15.03.2016 року № 7-168-14 (а. с. 49); відповідь від 15.03.2016 року № 7-168-14 (а. с. 52); відповідь від 31.03.2016 року № 7-168-14 (а. с. 48); відповідь від 31.03.2016 року № 7-168-14 (а .с. 53); відповідь від 23.06.2016 року № 7-168-14 (а. с. 57); відповідь від 11.07.2016 року № 7-168-14 (а. с. 56); відповідь від 09.09.2016 року № 7-168-14 (а. с. 54); відповідь від 14.09.2016 року № 7-168-14 (а. с. 45); відповідь від 27.02.2017 року № (16-92) 1237 вих.17 (а. с. 60); відповідь від 09.03.2017 року № (16-92) 1237 вих.17 (а. с. 59); відповідь від 16.03.2017 року № 7-168-14 (а. с. 62-63); відповідь від 11.10.2017 року № 7-168-14 (а. с. 61а); відповідь від 27.10.2017 року № 7-168-14 (а. с. 58); відповідь від 24.11.2017 року № 7-168-14 (а. с. 64); відповідь від 13.12.2017 року № 16-13060-17 вих. (а. с. 61); відповідь від 04.09.2018 року № 7-168-14 (а. с. 67-68); відповідь від 04.09.2018 року № 7-168-14 (а. с. 70); відповідь від 11.09.2018 року № 7-168-14 (а. с. 69); відповідь від 31.10.2018 року № 7-168-14 (а. с. 65-66); відповідь від 09.11.2018 року № 16-168-14 (а. с. 71-72); відповідь від 02.08.2019 року № 7-168-14 (а. с. 75); відповідь від 02.09.2019 року № 7-168-14 (а. с. 73); відповідь від 10.09.2019 року № 7-168-14 (а. с. 74); відповідь від 02.10.2019 року № 10/1-1335-19 (а. с. 76); відповідь від 10.10.2019 року № 16.49-52-13027ВИХ-19 (а. с. 78); відповідь від 27.03.2020 року № 16.49-52-3777ВИХ-20 (а. с. 77).

Також з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 зверталась з заявами до Прокуратури Одеської області щодо неналежного здійснення досудового розслідування, про стан та хід досудового розслідування, щодо об`єднання проваджень, щодо передачі кримінальних проваджень, щодо ознайомлення, щодо неправомірних дій окремих працівників, щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження, на які отримані відповіді: відповідь від 24.03.2015 року № 04/2/2-р-15 (а. с. 83); відповідь від 17.04.2015 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 82); відповідь від 22.06.2015 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 84-85); відповідь від 05.08.2015 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 86-88); відповідь від 25.08.2015 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 89); відповідь від 22.09.2015 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 90); відповідь від 03.11.2015 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 92); відповідь від 24.12.2015 року № 04/2/5-5520-15 (а. с. 91); відповідь від 13.01.2016 року № 04/2/5-5520-15 (а. с. 109, 113); відповідь від 18.02.2016 року № 04/2/2-р-16 (а. с. 103); відповідь від 04.03.2016 року № 15-3163-16 (а. с. 105); відповідь від 21.03.2016 року № 04/2/2-р-16 (а. с. 101); відповідь від 22.03.2016 року № 15-3163-16 (а. с. 104); відповідь від 24.03.2016 року № 04/2/2-р-16 (а. с. 108); відповідь від 19.04.2016 року № 04/2/2-р-16 (а. с. 100); відповідь від 26.04.2016 року № 15-3163-16 (а. с. 110); відповідь від 16.05.2016 року № 17/1/2-3163-16 (а. с. 98); відповідь від 25.05.2016 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 96-97); відповідь від 24.06.2016 року № 04/2/2-р-16 (а. с. 99, 102); відповідь від 12.07.2016 року № 15-3163-16 (а. с. 93); відповідь від 19.07.2016 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 111-112); відповідь від 19.08.2016 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 94-95, 106-107); відповідь від 25.01.2017 року № 04/2/2-р-17 (а. с. 122); відповідь від 07.02.2017 року № 04/2/2-р-17 (а. с. 123); відповідь від 13.02.2017 року № 15-3163-16 (а. с. 124); відповідь від 13.03.2017 року № 15-3163-16 (а. с. 120); відповідь від 24.05.2017 року № 17/1/р-1484-17вих (а. с. 125); відповідь від 25.05.2017 року № 15/1-3163-16 (а. с. 114); відповідь від 29.05.2017 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 126-127); відповідь від 12.07.2017 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 118-119); відповідь від 02.08.2017 року № 15-3163-16 (а. с. 117, 121); відповідь від 25.10.2017 року № 15-5520-15 (а. с. 115-116); відповідь від 27.11.2017 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 132); відповідь від 12.12.2017 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 130-131); відповідь від 18.12.2017 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 128-129); відповідь від 05.01.2018 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 136-137); відповідь від 28.08.2018 року № 04/2/2-р-18 (а. с. 133-134); відповідь від 28.08.2018 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 139-140); відповідь від 29.08.2018 року № 17-3163-16 (а. с. 147, 149); відповідь від 20.09.2018 року № 15-3163-16 (а. с. 138); відповідь від 16.10.2018 року № 15/1-3163-16№ (а. с. 135); відповідь від 16.10.2018 року № 15/1-3163-16 (а. с. 143, 148); відповідь від 18.10.2018 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 154); відповідь від 30.10.2018 року № 15/1-3163-16№ (а. с. 141); відповідь від 30.10.2018 року № 15/1-3163-16 (а. с. 142); відповідь від 07.11.2018 року № 15/1-3163-16 (а. с. 144); відповідь від 19.11.2018 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 145); відповідь від 30.11.2018 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 150-151); відповідь від 12.12.2018 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 152-153); відповідь від 25.02.2019 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 166-167); відповідь від 12.04.2019 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 155); відповідь від 12.04.2019 року № 04/2/2-3232-19 (а. с. 160); відповідь від 07.05.2019 року № 04/2/2-р-19 (а. с. 161); відповідь від 14.08.2019 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 156-157); відповідь від 19.09.2019 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 164); відповідь від 27.09.2019 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 163); відповідь від 30.09.2019 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 165); відповідь від 02.10.2019 року № 04/2/2-р-19 (а. с. 162); відповідь від 04.10.2019 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 158-159); відповідь від 18.11.2019 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 170-172); відповідь від 04.12.2019 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 173); відповідь від 18.12.2019 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 168-169); відповідь від 11.03.2020 року № 04/2/2-5520-15 (а. с. 175-176); відповідь від 12.01.2021 року № 09/1/1-р-21 (а. с. 177).

Крім того з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_7 звертались з заявами до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління МВС України в Одеській області, Регіонального сервісного центру в Одеські області МВС, що підтверджується відповідями від: 20.06.2014 року до 27.08.2020 року (а. с. 180-188 т.1- 176-207 т. 2)

Також в матеріалах справи наявні відповіді СУ ГУ МВС України в Одеській області, СВ Б-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області, ГУ НП в Одеській області, НП України щодо стану провадження на звернення ОСОБА_3 від 12.05.2014 року по 29.01.2021 року (а.с.199-230 т. 1-101 т. 2).

Згідно довідки від 13.12.1993 року, виданої комісією про поновлення прав реабілітованих Білгород-Дністровської районної ради народних депутатів ОСОБА_3 є членом сім`ї, в якій батько - ОСОБА_65 піддавався репресіям у 1948 році по політичним мотивам як «син кулака», а мати позивачки- ОСОБА_66 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 від 16.09.1996 року є учасником війни (а. с. 4, зв. 4 т. 3).

Відповідно до Висновку судово-психіатричних експертів № 497 від 29.11.2017 року не є можливим надати відповіді на питання слідства при одноразовому амбулаторному огляді, а тому зазначено, що ОСОБА_3 потребує проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. (а.с. 99-105 т. 3)

Відповідно до Висновку судово-психіатричних експертів № 109/18 від 17.05.2018 року досліджувана ОСОБА_3 характеризується активністю, наполегливістю в досягненні мети, ригідністю установок, схильністю до пошуків правди та боротьби справедливість, баченням своїх цілей суспільно-корисними та необхідними. Орієнтація на власний досвід поєднується з підкресленням своєї соціальної нормативності та дотриманням позитивних стереотипів поведінки. Існує схильність до систематизації та раціоналізації своїх думок та почуттів. Відчуття нерозуміння своєї позиції може збільшувати підозрілість, недовіру до оточуючих, Застрягання на емоційно насичених переживаннях може посилювати їх суб`єктивну значущість та зумовлювати необхідність дій, спрямованих як на їх відреагування, так і на пошуки «винуватців» даних переживань. Відмічаються риси демонстративності, емоційна лабільність, самолюбство, образливість, статусні переживання, неможливість досягнути бажаного на фоні високого рівня домагань поєднується з практичністю та прагненням до конкретних видів діяльності. Рівень інтелектуального розвитку - в межах норми. Такі індивідуально-психологічні особливості свідка ОСОБА_3 наполегливість в досягненні мети, ригідність установок, схильність до пошуків правди та боротьби за справедливість, бачення своїх цілей суспільно-корисними та необхідними, схильність до застрягання на емоційно насичених переживаннях, яка може посилювати їх суб`єктивну значущість та зумовлювати необхідність дій, спрямованих як на їх відреагування, так і на пошуки «винуватців» даних переживань, - мають яскраво виражений характер та можуть впливати на її поведінку. (а. с. 106-115 т. 3)

Відповідно до Висновку судово-психіатричних експертів № 527 від 06.02.2019 року ОСОБА_3 психічним захворюванням не страждає. (а. с. 116-132 т. 3)

Таким чином судом встановлено, що відповідно до вищевказаних висновків ОСОБА_3 як потерпіла особа піддавалась з боку слідчих органів втручанню щодо її психологічного стану, з яких встановлено, що вона є здоровою людиною, не має психологічних та психічних проблем.

Крім того в матеріалах справи наявні характеристики на ОСОБА_3 , (а. с. 134-139 т. 3) довідки щодо її стану (а. с. 133, 140, 141 т. 3), довідка про результати опитування з використанням поліграфа (а. с. 142-143 т. 3)

З копії медичної документації (виписки із медичної карти амбулаторно хворого від 14.11.2022 року), комп`ютерної томографії та довідок про знаходження на обліках (а. с. 165-175, 195-199 т. 3) судом встановлено, що позивачка скаржилася на погіршення здоров`я, пам`яті, на слабкість, порушення сну, частий головний біль через психотравми протягом п`яти років.

Також позивачкою надано суду копію диплому спеціаліста від 18.06.1994 року, реєстраційний № 260-з та копію трудової книжки серії НОМЕР_6 , заведеної 29.06.1983 року (а. с. 176-181 т. 3).

Відповідно до висновку судового експерта Рудакової В.Ю. № 22-4923 від 26.04.2023 року, виготовленого за заявою ОСОБА_3 , у ОСОБА_3 є негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які негативно впливають на активне соціальне функціонування її як особистості та виникли внаслідок тривалого досудового розслідування кримінального провадження (у зв`язку з викраденням її автомобілю). Ситуація, що досліджувалась за справою (викрадення автомобілю та подальші тривалі слідчі дії), є психотравмувальною для ОСОБА_3 . Підекспертній завдані страждання (моральна шкода) за умов відповідної ситуації. Орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_3 відповідає заявленим вимогам та становить 1 000 000 (один мільйон) гривень. (а. с. 6-15, 19-28 т. 4)

Відповідно до висновку судового експерта Рудакової В.Ю.за результатами проведення додаткової судової психологічної експертизи № 23-2195 від 08.11.2023 року, виготовленого на підстави ухвали суду від 12.04.2023 року про призначення судової психологічної експертизи, ситуація, що досліджується за матеріалами справи (викрадення автомобілю та подальша значна тривалість досудового розслідування кримінального провадження № 0001056) є психотравмувальною для ОСОБА_3 , ОСОБА_3 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджувалось за матеріалами справи. Орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_3 , відповідає заявленим вимогам та становить 1 000 000 (один мільйон) гривень. (а. с. 78-88 т. 4).

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 як на підставу своїх порушених прав посилалась на те, що в результаті надмірної тривалості кримінального провадження вона зазнає моральних страждань, які полягали в тому, що довгий час їй доводиться захищати свої порушені права, направляти численні звернення як до органів досудового слідства так і до прокуратури щодо належного розслідування злочину, а також те, що в ході кримінального провадження, за призначенням слідчого проводились психологічні експертизи відносно позивача, а тому має право на відшкодування шкоди.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц, від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18, від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19, від 13 вересня 2023 року у справі № 757/62500/16-ц.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівнювання до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Підставою для цивільно?правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (див. постанову Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21)).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення.

Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі що переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що позовні вимоги, які підтверджуються матеріалами справи, обґрунтовуванні не окремими фактами бездіяльності слідчих органів держави у межах кримінального провадження, а його неефективністю в цілому, оскільки відомості про кримінальні правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 268 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України, та в подальшому 31.01.2015 року матеріали вказаних кримінальних проваджень було об`єднано в одне кримінальне провадження, тобто, досудове розслідування триває понад десять років і остаточне процесуальне рішення досі не прийнято.

З огляду на встановлені обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на державу обов`язку відшкодувати позивачу завдану їй моральну шкоду у зв`язку з неефективністю і надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні розпочатому за її заявою.

Надмірна (невиправдана) тривалість досудового розслідування, без будь яких результатів, вочевидь призвели до моральних страждань позивачки, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю регулярних звернень до органів досудового розслідування, що безумовно та безсумнівно змінило звичайний уклад її життя.

З огляду на наведене слід визнати доведеним факт завдання позивачці моральної шкоди тривалим (понад розумні строки) і неефективним (безрезультатним) досудовим розслідуванням.

Враховуючи, що будь-яких доказів на спростування вказаних обставин Головне управління Національної поліції в Одеській області так і Одеська обласна прокуратура не надали, як і не зазначили поважність причин, якими зумовлена така тривалість досудового розслідування, суд дійшов правильного висновку про те, що надмірна тривалість кримінального провадження спричинила позивачу моральну шкоду, розмір якої визначений з урахуванням принципів розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував обставини справи, характер і глибину заподіяних ОСОБА_3 моральних страждань, тривалість та неефективність здійснення кримінального провадження, розпочатого за її заявою, а також засади розумності і справедливості, та дійшов загалом обґрунтованого висновку про стягнення 300 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Практика ЄСПЛ з питань відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові в справі №908/2261/17 від 30 березня 2021 року, №916/1466/21 від 30 червня 2022 року суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди / стягнення збитків, повинні виходити із того, що для застосування такої санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Таким чином, у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками, а відповідач, у свою чергу, повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом першої інстанції правильно враховано, що понесені при реалізації прав позивачки на поїздку за власні кошти до м. Києва на прийом до посадових осіб НПУ України та Офісу генерального прокурора , не можна вважати збитками та матеріальною шкодою, оскільки стягнення суми вартості проїзних документів не є шкодою у розумінні положень статті 1167 ЦК України.

Підсумовуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що надмірна тривалість кримінального провадження може призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції правильно виходив з вимог розумності та справедливості, а також того факту, що довготривале та неефективне досудове розслідування призвело до душевних страждань позивачки, врахувавши її неодноразові звернення до органів досудового розслідування, що вимагало від неї додаткових зусиль для відновлення її порушених прав.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_3 , від імені якої діє представник Гайса Андрій Михайлович .

Як на підставу апеляційного оскарження, позивач посилається на те, що з урахуванням характеру й глибини заподіяних ОСОБА_3 моральних страждань, їх тривалості, та неефективності здійснення кримінального провадження, в якому позивач є потерпілою, а також засад розумності та справедливості, вважає розумним стягнути на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у сумі яка визначена згідно висновку судового експерта Рудакової В.Ю. № 22-4923 від 26.04.2023 року і висновку судового експерта Рудакової В.Ю. за результатами проведення додаткової судової психологічної експертизи № 23-2195 від 08.11.2023 року у розмірі 1 000 000,00 грн.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

Згідно із статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили, оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.

Таким чином експертне дослідження не є єдиним належним та допустимим доказом під час визначення розміру моральної шкоди.

Отже, висновок експертизи може бути відповідним доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною (зокрема як додаток до позовної заяви), тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися судом виключно як письмовий доказ, що підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці на підставі ст.76,77,95,106 ЦПК України. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, враховуючи характер матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про призначення проведення судової експертизи на підставіст. 103 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до висновку судового експерта Рудакової В.Ю. за результатами проведення додаткової судової психологічної експертизи № 23-2195 від 08.11.2023 року, виготовленого на підстави ухвали суду від 12.04.2023 року про призначення судової психологічної експертизи, ситуація, що досліджується за матеріалами справи (викрадення автомобілю та подальша значна тривалість досудового розслідування кримінального провадження № 0001056) є психотравмувальною для ОСОБА_3 , ОСОБА_3 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджувалось за матеріалами справи. Орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_3 , відповідає заявленим вимогам та становить 1 000 000 (один мільйон) гривень.

По даній справі вказаний експертний висновок наданий в ході саме додаткової судово- психологічної експертизи, яка призначена згідно ухвали суду, відповідачами належними, допустимими та достатніми доказами вказаний висновок не спростований.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №752/17832/14-ц зазначила, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, з урахуванням спірних правовідносин та встановлених у справі обставин судом першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, правильно враховано, глибину моральних страждань, що адекватною сумою відшкодування моральної шкоди є 300 000 грн.

Щодо апеляційних скарг заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича та Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Як підставі апеляційного оскарження Одеська обласна прокуратура посилається на те, що суд першої інстанції унаслідок порушення норм матеріального права, за відсутності наявності усіх трьох умов деліктної відповідальності держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, зокрема встановлення факту протиправних дій (бездіяльності) прокуратури чи її посадових осіб, дійшов помилкового висновку щодо задоволення у цій справі позовних вимог ОСОБА_3 до прокуратури, апеляційний суд відхиляє, оскільки згідно з усталеною практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах ухвалення окремого судового рішення про визнання дій прокуратури неправомірними не вимагається.

Також, близькі за змістом доводи апеляційних скарг Одеської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Одеській області, що Одеська обласна прокуратура не є належним відповідачем, оскільки судом не встановлено жодного факту протиправної бездіяльності чи інших протиправних дій Прокуратури Одеської області (чи її посадових осіб), що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог до цього відповідача про відшкодування шкоди, завданої нібито органами прокуратури, а також те, що Головне управління Національної поліції в Одеській області не є правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, а тому не може бути суб`єктом несення цивільно-правової відповідальності за дії посадових осіб іншого органу державної влади

Тобто, доводи відповідачів зводяться до того, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) зазначено, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою.

Держава як учасник цивільних відносин у цій справі виступає в особі органів, яких позивач зазначив порушниками своїх прав.

З огляду на викладене суд першої інстанції зробив правильний висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, твердження в апеляційної скарги Одеської обласної прокуратури про те, що сам по собі факт здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні, з процесуальними рішеннями слідчого органу досудового розслідування у якому не згоден позивач, не свідчить у даному випадку про неправомірну бездіяльність прокурора та не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій прокуратури і притягнення цього відповідача до цивільно-правової відповідальності, з цього приводу, апеляційний суд зазначає, що такі твердження не свідчать про наявність підстав для скасування по суті правильного судового рішення у зв`язку із зазначенням Одеської обласної прокуратури відповідачем у справі, з огляду на норми права, які регулюють спірні правовідносини, і релевантною практикою Верховного Суду щодо застосування цих норм у спірних правовідносинах. Позивач визначив відповідачем у справі, зокрема, Одеську обласну прокуратуру. Саме через цей орган, серед інших, держава бере участь у справі як відповідач.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Одеській області про те, що суд може прийняти рішення про стягнення моральної шкоди, лише за умови наявності рішення яким дії суб`єктів владних повноважень визнані протиправними, а таке рішення відсутнє, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, є необґрунтовані, так як у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не самі по собі факт відсутності яким визнанні дії та бездіяльність органів досудового розслідування протиправними, а очевидна надмірна тривалість (понад десять років) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження в цілому.

Посилання в апеляційних скаргах Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області на те, що позивач не довела завдання їй моральної шкоди, є необґрунтованими, оскільки наявність моральної шкоди, крім встановлених у справі обставин, підтверджується і висновком судового експерта Рудакової В.Ю. за результатами проведення додаткової судової психологічної експертизи № 23-2195 від 08.11.2023 року, який відповідачами не спростований, а також фактом надмірної тривалості досудового розслідування кримінального провадження, який додатково не підлягає доказуванню у судовому порядку. Таким чином, відсутні підстави для встановлення дій органу досудового розслідування незаконними в порядку КПК України для наявності підстав відшкодування моральної шкоди, завданою позивачу.

Інші наведені у апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанцій, а тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржників. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскільки апеляційні скарги залишаються без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Гайса Андрій Михайлович , заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Одеській області- залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 20.02.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова