Справа № 497/1757/24
Провадження № 2/497/111/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

секретаря Божевої І.Д.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

26.07.2024 року представник позивача - адвокат Сахарова Н.М., звернулася до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за позивачем право власності на 3/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власником 9/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яку він успадкував після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші 3/12 частин вказаного домоволодіння належать ОСОБА_3 , яка померла ще ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день її смерті з нею в будинку були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , тобто ОСОБА_3 була родиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відстежити родинні відносини на цей час неможливо, бо ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , як свідчить запис в домовій книзі. Домова книга щодо прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 почата 7 грудня 1977 року. До неї записи були перенесені зі старої книги. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали разом. Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з їх сім`ями продовжили користуватися будинком. Вони зробили капітальний ремонт, зробили прибудови. Коли померла ОСОБА_3 в 1990 році позивачу було 12 років. Він вважав її своєю бабусею і гадки не мав про частки будинку. Лише після смерті його батька в 2006 році йому стало відомо про частки в будинку. На той час після смерті ОСОБА_3 вже пройшло 16 років. І весь час родина користувалася всім будинком. Зі смерті ОСОБА_2 до оформлення спадщини на його частку будинку пройшло ще 17 років. І весь цей час позивач мешкав в будинку і користувався ним. Тобто він користується 3/12 частками будинку після смерті ОСОБА_3 вже 34 роки. За цей час ніхто жодного разу не поцікавився майном ОСОБА_3 . На підставі вище вказаного на думку позивача, він має право на визнання за ним права власності на цю частку у житловому будинку за набувальною давністю, що й стало підставою для звернення до суду з цім позовом.

Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 надав 08 жовтня 2024 року заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, не заперечував про ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні.

Представник відповідача Болградської міської ради Одеської області Симончук А.С., який діє на підставі довіреності, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради, на підставі ч.1 ст. 206 ЦПК України пред`явлені вимоги визнав.

Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши усі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 9/12 частин житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане 23 червня 2023 року державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської обл. Панашенком І.П. зареєстрованим в реєстрі за №1467, спадкова справа №206/2007 (а.с.6). Зі свідоцтва вбачається, що батькові позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 9/12 частин житлового будинку належали: 8/12 частин на підставі договору дарування, посвідченого 01 квітня 1974 року державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори в реєстрі №421, записаним 04.04.1974 року Болградським БТІ за №130 та 1/12 частина на підставі договору дарування, посвідченого 29 квітня 1974 року державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори в реєстрі №540, записаним 05.05.1974 року Болградським БТІ за №19.

Право власності позивача на цю частину житлового будинку, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав під №50738643, про що свідчить витяг з Реєстру №336735962, сформований 23.06.2023 року державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Панашенком І.П.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про право на спадкування по заповітом, виданого 11 грудня 1973 року нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори Дундукової Л.М. за реєстром №2505, з якого вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та до складу спадщини входить 7/12 частин житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , площею 41 кв.м. (а.с.16). Відповідно до записів нотаріуса на цьому договорі на зворотному боці за ОСОБА_3 рахується 2/12 частин житлового будинку, а 5/12 частин відчужені на підставі договору дарування за №421, тобто за ОСОБА_2 .

Також ОСОБА_3 належить 1/12 частка вище зазначеного договору на підставі свідоцтва про право на спадкування по закону виданого 04 січня 1974 року нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори Дундукової Л.М. за реєстром №13 після смерті брата ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.17).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 24 грудня 1990 року Болградським райвідділом ЗАГС Одеської області УССР на підставі актового запису №191 від 24 грудня 1990 року (а.с.14).

Тобто судом встановлено, що за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності в Болградському БТІ на 3/12 частин у спірному домоволодінні (а.с.16 на звороті, а.с.17 на звороті), до цього часу ніким не успадковані та не переоформлені. Доказів протилежного суду надано не було.

Судом досліджено два технічних паспорти на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на 20 березня 2007 року та на 03 травня 2023 року:

- в першому станом на 2007 рік вказано двох власників ОСОБА_2 9/12 частин та ОСОБА_3 3/12 частин, експлікація приміщень зроблена на приміщення за літерою «А» та їх житлова площа становила 68,7 кв.м. (а.с.11-13).

- в другому станом на 2023 рік вказаний замовник технічної інвентаризації ОСОБА_1 (власників не зазначено), експлікація зроблена на увесь будинок та житлова площа приміщень становить 76,9 кв.м. (а.с.8-10).

Так, відповідно до довідки за вих.№759, виданої 22 травня 2024 року адміністратором сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг Болградської міської ради Одеської області ОСОБА_8 (а.с.15), ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та з нею в одному будинку були зареєстровані: ОСОБА_1 (позивач по справі), ОСОБА_2 (батько позивача) та ОСОБА_4 .

Назву вул. Комсомольська у зв`язку з декомунізацією в 2016 р. було перейменовано на ОСОБА_9 , що підтверджується рішенням Болградської міської ради №112-VІІ від 19.02.2016 р.

У відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності що це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Дане житло перейшло до нього від батька, при цьому до смерті батька йому не було відомо про спільну часткову власність, родинні відносини з померлою він не доводить, вона померла ще в 1990 році, тобто з цього часу майном померлої відкрито користувався його батько, а після смерті батька він позивач, загальний час становить 34 роки, спадкоємці померлої до цього часу не з`явилися, він правомірно користується 3/12 частинами вищевказаного будинку. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 правомірно набув право власності на нерухоме майно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.328,334,392 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженцем м.Болград Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 3/12 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца