Справа № 361/7295/21
Провадження № 4-с/361/50/24
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2025 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Радзівіл А.Г.
за участю секретаря Коваль О.О.
представник заявника Орещенко Л.А.
заінтересована особа ОСОБА_1
представника боржника ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником адвокатом Орещенко Лесею Анатоліївною, заінтересована особа головний державний виконавець Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сірош Альона Василівна, боржник ОСОБА_4 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,
19 грудня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сірош Альони Василівни, в якій просила суд скасувати постанову Головного державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош Альони Василівни у виконавчому провадженні №71630311 від 09.12.2024 року про закінчення виконавчого провадження.
В обґрунтування скарги зазначила, що 18.12.2024 року в автоматизованій системі виконавчого провадження вона ознайомилася з постановою Головного державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош Альони Василівни в виконавчому провадженні № 71630311 від 09.12.2024 року про закінчення виконавчого провадження.
Даною постановою було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 361/7295/21 виданого 19.04.2023 Броварським міськрайонним судом Київської області про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, згідно якого стягненню підлягає на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_6 1733844,00 грн., що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210000 злотих. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
При цьому державний виконавець у мотивувальній частині постанови зазначила, що підставою для закінчення виконавчого провадження є той факт, що заборгованість, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження начебто погашені в повному обсязі.
Однак, дана обставина не відповідає дійсності, оскільки рішення суду не виконано в повному обсязі, повний розмір заборгованості перед стягувачем не погашено.
Так, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2023 року задоволено клопотання, подане ОСОБА_7 , як представником ОСОБА_3 в її інтересах, про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та стягнуто на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_6 1733844,00 грн., що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210000 злотих.
За заявою представника стягувача Орещенко Л.А., постановою державного виконавця від 21.04.2023 року відкрито виконавче провадження № 71630311. Дана постанова надіслана всім учасникам виконавчого провадження та не оскаржувалась.
З метою здійснення своєчасного виконання судового рішення, державним виконавцем було здійснено розшук майна боржника та встановлено, що у боржника на території України наявне єдине майно - квартира АДРЕСА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 23.11.2023 року, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2023 року було залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.
На час звернення з даною заявою, державним виконавцем здійснено опис та оцінку майна, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_4 - квартиру АДРЕСА_1 , квартиру було виставлено на торги.
Представник заявника зазначає, що стягненню підлягає розмір коштів визначений рішенням Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року, а саме 210000 злотих, які за ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області були переведені у співвідношення до національної валюти гривня у відповідності до курсу НБУ.
З часу постановлення ухвали Броварським міськрайонним судом Київської області до часу перерахування коштів на рахунок стягувача в рахунок виконання рішення Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща, курс злотого по відношенню до гривні значно підвищився.
Так, відповідно до офіційного курсу валют НБУ, станом на день винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження становило 10,27 грн. за один злотий.
Таким чином, станом на 09.12.2024 року 210000 злотих, які підлягають стягненню з ОСОБА_6 у відповідності до рішення Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року, становлять 2156700 грн.
Враховуючи наведене, а також той факт, що фактично має місце виконання рішення іноземного суду, який визначив суму боргу в грошовій одиниці ?польський злотий?, представник стягувача звернулася до державного виконавця з заявою про здійснення перерахунку заборгованості, в якій просила в разі реалізації майна належного боржнику, дати доручення про купівлю валюти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а в подальшому спрямувати ці кошти на рахунок стягувача.
Дана заява була направлена 19.06.2024 року на електронну адресу Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за електронним підписом представника стягувача та зареєстрована, що підтверджується тим факт, що її скан копія розміщена в матеріалах виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчих проваджень в розділі ?інші документи? за № 121. Однак заява належним чином не розглянута.
За таких обставин, заборгованість боржника перед стягувачем не погашена у повному обсязі, тому відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.
20 грудня 2024 року головний державний виконавець Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сірош А.В. подала до суду відзив на скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні скарги представника заявника Орещенко Лесі Анатоліївни на дії головного державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош Альони Василівни в повному обсязі.
Посилалась на те, що згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження 71630311 з примусового виконання виконавчого листа № 361/7295/21 від 19.04.2023 року виданого Броварським міськрайонним судом Київської області про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, згідно якого стягненню підлягає на користь ОСОБА_5 1733844,00 грн., що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210000 злотих.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області № 361/7295/21 від 19.04.2023 року є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

21.04.2023 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71630311, про стягнення з ОСОБА_6 1733844,00 грн., що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210000 злотих. Дана постанова була надіслана всім учасникам виконавчого провадження та не оскаржувалася. Тобто сторони погодились з резолютивною частиною рішення суду та вподальшому з постановою про відкриття виконавчого провадження, в яких чітко і ясно прописано стягнення 1733844,00 грн., що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210000 злотих. Не на день погашення боргу, не на день відкриття виконавчого провадження, а саме на день постановлення ухвали.

Оскільки чинним законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену в рішенні суду, винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України ?Про виконавче провадження?, є повністю законною, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17. Так звана ?курсова різниця? жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки стягувач міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення стягувача можливості отримати прибуток.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області № 361/7295/21 від 19.04.2023 року підлягає стягненню на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_6 1733844,00 грн., що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210000 злотих. Тобто суд фактично визначив суму боргу у національній валюті.

Оскільки в резолютивній частині оскаржуваного рішення вказано до стягнення суму в іноземній валюті, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно сумі в національній валюті. В такому випадку береться до уваги вказана сума в іноземній валюті. Якби рішення суду було б: підлягає стягненню на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_6 злотих еквівалентних за курсом Національного банку України, то державний виконавець стягував би суму боргу, що підлягає сплаті у гривнях, визначену за офіційним курсом відповідної валюти злотих на день платежу.

Лише коли при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом НБУ на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу - в іноземній валюті, або спочатку іноземна валюта, а потім національна, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу під час виконання судового рішення.

Державний виконавець не виявляв кошти у боржника ні у гривнях, ні в іноземній валюті. В результаті примусового виконання рішення, здійснено опис та здійснено оцінку майна, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_4 - квартиру АДРЕСА_1 та вподальшому здійснено реалізацію цього майна через державне підприємством СЕТАМ. Переможці торгів вносили кошти за придбане майно на депозитний рахунок відділу в національній валюті. Тому застосувати норму статті 49 Закону в частині доручення про купівлю валюти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а в подальшому спрямування цих коштів на рахунок стягувача є неможливим.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Ухвалюючи рішення у справі та видавши виконавчий лист, Броварський міськрайонний суд, визначив суму боргу в національній валюті з її відображенням в еквіваленті у іноземній валюті за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення. Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в національній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у іноземній валюті . Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця і цим самим дало можливість стягувачу помилково оцінити резолютивну частину рішення. Проте державний виконавець не наділений правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену в рішенні суду і не може змінити порядок стягнення так як хоче цього стягувач.

24 грудня 2024 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до свого провадження вищевказану цивільну справу та призначено судове засідання.

23 січня 2025 року представник ОСОБА_4 адвокат Нікушина Валерія Сергіївна подала до суду заперечення на скаргу, в яких просила суд у задоволенні скарги ОСОБА_3 , яка подана її представником адвокатом Орещенко Лесею Анатоліївною, заінтересована особа головний державний виконавець Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сірош Альона Василівна, боржник ОСОБА_4 на дії/бездіяльність органу примусового виконання відмовити у повному обсязі.

Посилалсь на те, що у Броварському відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 71630311, за виконавчим листом № 361/7295/21 виданий 19.04.2023 року про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, згідно якого стягненню підлягає на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , 00 грн., що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210000 польських злотих.

Суть скарги ОСОБА_8 полягає у тому, що остання як стягувач вважає, що розмір заборгованості може бути збільшений у гривні враховуючи, що курс польського злотого піднявся з 2023 року по 2024 рік.

Вважає дану позицію такою, що порушує принцип юридичної визначеності.

На стадії виконання рішення суду позивач (стягувач) має право лише на отримання сум, передбачених до стягнення, а не на зміну попереднього рішення в частині збільшення стягнутої судом суми боргу внаслідок зміни курсу валют під час виконання попереднього рішення, адже такий підхід є порушенням принципу юридичної визначеності.

ОСОБА_9 реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернулась до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, яке ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області задоволено у повному обсязі та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі шифром Аса 923/19 про сплату 210 000 злотих, стягненню підлягає на користь ОСОБА_8 1 733 844 гривні, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210 000 злотих.

Ухвалюючи вищевказане рішення у справі № 361/7295/21, провадження № 2-к/361/1/23, яке набрало законної сили, суд першої інстанції врахував курс валют, який діяв на час ухвалення рішення, та визначив борг в гривнях, з урахуванням заявлених стягувачем вимог.

Отже, стягувач, який сам визначив заборгованість у гривнях України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість визначено до стягнення з боржника, а боржник виконував судове рішення про стягнення такої заборгованості у повному обсязі, шо підтверджується матеріалами виконавчого провадження та Постановою про закінчення виконавчого провадження.

Звертає увагу суду, що стягувач не просив еквівалент у гривні на момент виконання рішення суду, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив вимоги у національній валюті, в якій і прийняв його виконання.

Стягувач звертаючись з вимогами до державного виконавця про стягнення курсової різниці після ухвалення остаточного рішення у справі фактично просить змінити попереднє рішення суду, яким вже вирішено спір між сторонами. У виконавчому провадженні безумовно має застосовуватися принцип розумної обачності.

Виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання і пересвідчитися в тому, що такі заяви подані належними особами

Резолютивна частина рішення суду у даній справі має зобов`язальний характер, тому зміна порядку виконання рішення до зміни рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенню питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено чинним ЦПК України.

Звертає увагу на те, що поняття ?спосіб і порядок? виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Стягнення конкретних сум у еквіваленті гривні за курсом НБУ на день виконання рішення суду не було предметом вимог та способом відновлення порушених прав у клопотанні про надання дозволу на виконання рішення суду іноземної держави, то неможливо змінити порядок виконання рішення суду у спосіб, який просить стягувач, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у цій справі.

Таким чином, державний виконавець Броварському відділі державної виконавчої служби виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 71630311 без порушенням норм Закону України ?Про виконавче провадження?.

По перше, згідно даних оприлюднених на інтернет сторінці Міністерства фінансів України курс злотого до гривні станом на день винесення іноземного рішення, а саме рішення Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі шифром І Аса 923/19 становив 6,80 грн. (https://minfin.com.ua/ua/currency/pln/2020-07-29/).

Курс злотого до гривні станом на день винесення Ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року про надання дозволу на примусове виконання на території України вище вказаного іноземного рішення становив 8,40 грн (https://minfin.com.ua/ua/currency/pln/2023-03- 20/).

Тобто курс злотого до гривні значно виріс, що покращувало становище стягувача.

По друге, стягувач навмисно намагається уникати таких обставин, як те що на момент винесення вище вказаної ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області основна сума заборгованості за рішенням іноземного суду складала 203914,52 злотих. Оскільки стягнення заборгованості за рішенням іноземного суду триває з 2020 року на території його винесення, тобто на території Польща. Тобто стягнення заборгованості за рішенням Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі шифром І Аса 923/19 відбувалось одночасно і на території України і на території Польщі в рамах відкритих виконавчих проваджень в цих країнах.

Стягувач протягом тривалого часу не надавала рахунок на перерахування коштів стягнутої у виконавчому провадженні № 716303311 заборгованості, хоча у неї такий рахунок був.

Таким чином, задоволення безпідставної скарги, враховуючи усі обставини справи, не можуть вважатись належним виконанням рішення суду іноземної держави.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення Скарги ОСОБА_8 , яка подана її представником адвокатом Орещенко Лесею Анатоліївною, заінтересована особа головний державний виконавець Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сірош Альона Василівна, боржник ОСОБА_4 на дії/бездіяльність органу примусового виконання відсутні.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3 - адвокат Орещенко Л.А. підтримала скаргу та просила задовольнити, пояснення надала аналогічно викладеним у скарзі.

В судовому засіданні головний державний виконавець Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сірош Альона Василівна протии скарги заперечувала та просила відмовити в задоволенні, пояснення надала аналогічно викладеним у відзиві на скаргу.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_4 адвокат Нікушина В.С. проти задоволення скарги заперечувала та просила відмовити, пояснення надала аналогічно викладеним у запереченнях на скаргу.

Суд, вислухавши представника скаржника, заінтересовнау особу, представника боржника, вивчивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та виниклі їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі під шифром І Аса 923/19, змінено рішення Окружного суду у Білостоку від 3 жовтня 2019 року у справі під шифром І С 1808/17 за позовом ОСОБА_10 проти ОСОБА_11 і задоволено позов. Рішенням суду Польщі присуджено від відповідача ОСОБА_11 на користь позивачки ОСОБА_10 210000 (двісті десять тисяч) злотих із передбаченими законодавством відсотками за затримку, починаючи з 28 лютого 2018 року до дня сплати, і відшкодування процесуальних витрат. Рішення суду Польщі щодо стягнення 210000 злотих набрало законної сили.

Із копії відповіді судового виконавця Республіки Польща видно, що особа боржника не фігурувала в Центральній базі даних кадастрових книг у якості власника або співвласника. ОСОБА_4 працевлаштований на підставі строкового договору доручення на період із 26.10.2020 р. до 31.10.2021 р. із заробітною платою у розмірі 17 злотих за годину брутто, та що у зв`язку із тим, що на суму мінімальної заробітної плати не поширюється відрахування, здійснювані судовим виконавцем відрахування від заробітної плати працівника не можливі.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна видно, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У серпні 2021 року до суду надійшло клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду від ОСОБА_5 , яке обґрунтовується тим, що рішенням Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі під шифром І Аса 923/19, змінено рішення Окружного суду у Білостоку від 3 жовтня 2019 року у справі під шифром І С 1808/17 за позовом ОСОБА_10 проти ОСОБА_11 і задоволено позов. Рішенням суду Польщі присуджено від відповідача ОСОБА_11 на користь позивачки ОСОБА_10 210000 (двісті десять тисяч) злотих із передбаченими законодавством відсотками за затримку, починаючи з 28 лютого 2018 року до дня сплати, і відшкодування процесуальних витрат. Рішення суду Польщі щодо стягнення 210000 злотих набрало законної сили і підлягає до виконання. 03.10.2019 року Окружним судом у Білостоку видано виконавчий напис. На виконавчому написі міститься напис: 12 серпня 2020 р. Апеляційний суд у Білостоку підтверджує, що цей виконавчий напис уповноважує здійснити стягнення у сфері пункту І підпункту а) рішення Апеляційного суду у Білостоку, тобто присудження від відповідача ОСОБА_12 на користь позивача ОСОБА_10 у сумі 210000 (двісті десять тисяч) злотих із передбаченими законодавством відсотками за затримку, починаючи з 28 лютого 2018 року і до дня сплати, і доручає усім органам, установам і особам, яких це може стосуватися, щоб вони виконали положення цього виконавчого напису, а якщо від них цього вимагатимуть відповідно до законодавства, надали допомогу. Рішення суду підлягає виконанню як правочинне. Боржник фактично проживає в Республиці Польща, на території якої не має майна, що підтверджується листом судового виконавця. На території України боржник має майно: квартиру АДРЕСА_1 . Ураховуючи вищевикладене, заявник просить постановити ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а саме рішенням Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі під шифром І Аса 923/19.

20 березня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області клопотання задоволено, надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі шифром І Аса 923/19 за позовом ОСОБА_10 проти ОСОБА_11 про сплату 210 000 (двісті десять тисяч) злотих, зазначено - стягненню підлягає на користь ОСОБА_13 з ОСОБА_6 НОМЕР_1 (один мільйон сімсот тридцять три тисячі вісімсот сорок чотири) гривні, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210000 злотих.

23 листопада 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області без змін.

Так судами встановлено, що рішенням Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі під шифром І Аса 923/19, змінено рішення Окружного суду у Білостоку від 3 жовтня 2019 року у справі під шифром І С 1808/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та задоволено позов.

Рішенням суду присуджено стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 210000 (двісті десять тисяч) злотих із передбаченими законодавством відсотками за затримку, починаючи з 28 лютого 2018 року до дня сплати, і відшкодування процесуальних витрат. Рішення суду набрало законної сили і підлягає до виконання.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України Про міжнародне приватне право визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно зі статтею 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Частинами другою та третьою статті 466 ЦПК України передбачено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбаченіміжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, врахувавши відсутність підстав для відмови в задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, суд задоволив клопотання ОСОБА_3 , яким стягнуто 210000 (двісті десять тисяч) злотих.

Відповідно до вимог ст. 446 ЦПК України, розділу VI ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 74 Закону України ?Про виконавче провадження? рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом пункту 5 статті 74 Закону України ?Про виконавче провадження? рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 447, 448, 449 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що 21 квітня 2023 року головним державним виконавцем Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сірош А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71630311 на підставі виконавчого листа № 361/7295/21, виданого 19.04.2023 року, постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про арешт коштів боржника, постанову про арешт майна боржника.

09 січня 2024 року головним державним виконавцем Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сірош А.В. винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

06 лютого 2024 року представник ОСОБА_4 адвокат Нікушина Валерія Сергіївна подала скаргу до Броварського міськрайонного суду Київської області, в якій просила визнати дії державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош Альони Василівни незаконними та зобов`язати державного виконавця Сірош Альону Василівну скасувати Постанову про опис та арешт майна боржника від 09.01.2024 року у виконавчому провадженні № 716303311.

18 червня 2024 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, скаргу адвоката Нікушиної Валерії Сергіївни в інтересах ОСОБА_4 на дії та рішення державного виконавця Броварського відділу Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сірош Альони Василівни про визнання протипраним бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа ОСОБА_5 , - залишено без розгляду.

22 травня 2024 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, у задоволенні заяви ОСОБА_4 про розстрочку виконання рішення відмовлено.

03 грудня 2024 року на рахунки стягувача ОСОБА_3 Броварським відділом Державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перераховано кошти в розмірі 190 269,23 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 20146 та в розмірі 1543574,77 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 61674.

09 грудня 2024 року головним державним виконавцем Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Сірош А.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, постанову про зняття арешту з майна, постанову про зняття арешту з коштів, постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)невід`ємною частиною права на суд та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

Згідно з практикою ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання завдання шкоди одній із сторін.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 39 Закону України Про виконавче провадження визначено підстави закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд визначив стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Конституція України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 49 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу.

У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті.

У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

З огляду на зазначені вимоги нормативно-правових актів, виконання за виконавчим листом виданого 19 квітня 2023 року у справі № 361/7295/21 повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Враховуючи викладене, виконавець зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і кошти з боржника стягнуті судом в іноземній валюті.

При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року, Ясіун`єне проти Литви від 06 березня 2003 року, Руйану проти Румунії від 17 червня 2003 року, Півень проти України від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для законного сподівання на виплату такої заборгованості і становить майн цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі Агрокомплекс проти України від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Відтак, суд дійшов висновку про те, що постанова державного виконавця від 09 грудня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 71630311 з примусового виконання виконавчого листа № 361/7295/21, виданого 19 квітня 2023 року Брварським міськрайонним судом Київської області не ґрунтується на нормах Закону України Про виконавче провадження, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 447, 448, 451 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову Головного державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош Альони Василівни у виконавчому провадженні №71630311 від 09.12.2024 року про закінчення виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Радзівіл А.Г.