Провадження 2/127/5999/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.02.2024 та 02.03.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договори позики № 79518244 і № 2422787, у відповідності до яких відповідач отримав позику. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема 20.06.2024 і 25.07.2024 до відповідача за договорами позики № 79518244 від 07.02.2024 в сумі 29 537, 50 гривень і № 2422787 від 02.03.2024 в сумі 23 240, 00 гривень. Крім того, 02.03.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7645410, відповідно до умов якого відповідачу було видано кредит. 27.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27092024, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 в сумі 19 559, 00 гривень. Всупереч умовам вказаних кредитних договорів відповідач не виконав своїх зобов`язань, заборгованість не погасив. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за:

- договором позики № 79518244 від 07.02.2024 в сумі 29 537, 50 гривень, з яких: 8 500, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 037, 50 гривень сума заборгованості за відсотками;

- договором позики № 2422787 від 02.03.2024 в сумі 23 240, 00 гривень, з яких: 7 000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 240, 00 гривень сума заборгованості за відсотками;

- кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 в сумі 19 559, 00 гривень, з яких: 4 500, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 989, 00 гривень сума заборгованості за відсотками; 4 070, 00 гривень сума заборгованості за пенею та штрафами. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Ухвалою суду від 12.12.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 12.12.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлене відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулося до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Водночас, 23.12.2024 відповідачем до суду було подано довідку, видану 19.12.2024 в/ч НОМЕР_1 , про те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . (а.с. 74)

Клопотання про зупинення провадження у справі від відповідача не надходило. Крім того, з наявних у справі матеріалів судом не встановлено наявність підстав, які б зумовлювали обов`язкове зупинення провадження у даній справі на п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки сама по собі довідка про перебування сторони на військовій службі, у складі Збройних Сил України, не є достатньою підставою для зупинення провадження по справі. Матеріали справи не містять належних доказів того, що військова частина у складі Збройних Сил України, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан і відповідач бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рРосійської федерації на території України, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про зупинення провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Однак, враховуючи вищевикладене, на адресу в/ч НОМЕР_1 судом було направлено поштове відправлення із ухвалою суду від 12.12.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами для вручення відповідачу.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказане поштове відправлення було одержане 10.02.2025. (а.с. 78)

Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи.

Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 18.12.2024 вважається врученою відповідачу.

У строк, визначений судом ухвалою суду від 18.12.2024, від відповідача відзив на позов не надійшов.

Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

07.02.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 79518244, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 8 500, 00 гривень до 07.03.2024. (а.с. 7-10)

Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони погодили загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит. (а.с. 9зв.-10)

Крім того, 02.03.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2422787, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 7 000, 00 гривень до 16.03.2024. (а.с. 18-21)

Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони погодили загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит. (а.с. 21)

Також, 02.03.2024 ОСОБА_1 ознайомився із паспортом споживчого кредиту ТОВ «Авентус Україна». (а.с. 41-42зв.)

Того ж дня, 02.03.2024, між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7645410, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалось надати відповідачу кредит у безготівковій формі на споживчі (особисті) потреби в сумі 4 500, 00 гривень строком на 357 днів шляхом перерахування коштів на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 . (а.с. 31-40)

Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 7645410 від 02.03.2024 (п. 1.4. кредитного договору). Також розділом 3 цього кредитного договору сторони узгодили порядок обчислення (нарахування) процентів та зміни процентів.

В свою чергу відповідач зобов`язався повернути вищевказані кредити та сплатити проценти за користування ними в порядку і на умовах, визначених цими договорами.

Відповідач підтвердив, зокрема, що він ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами НБУ; до моменту підписання договору позики вивчив цей договір і Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі. (п. 5.1., п. 5.3. договорів позики із ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»).

Крім того, відповідач підтвердив, що перед укладенням договору із ТОВ «Авентус Україна» йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті. Також відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується із ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 9.8. кредитного договору із ТОВ «Авентус Україна»).

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до відповідача за договорами позики № 79518244 і № 2422787. (а.с. 11-16, 22-24)

Зважаючи на те, що вищевказаний договір факторингу було укладено до укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом спору, судом прийнято до уваги, що за цим договором факторингу право вимоги означає права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами та скріплення їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості.

20.06.2024 і 25.07.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було складено вищевказані акти. (а.с. 15, 23)

З витягів із Реєстрів боржників вбачається відступлення ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржника за договорами позики № 79518244 і № 2422787 ОСОБА_1 (а.с. 16, 24)

27.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27092024, відповідно до умов якого перехід від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2. договору). (а.с. 43-47)

На виконання вищевказаних умов договору 27.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників. (а.с. 46)

З витягу із Реєстру боржників вбачається відступлення ТОВ «Авентус Україна» ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржника за кредитним договором № 7645410 ОСОБА_1 (а.с. 47)

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що умовами кредитного договору № 7645410 від 02.03.2024 та договорів позики № 79518244 від 07.02.2024 і № 2422787 від 02.03.2024 передбачено право позикодавця (кредитора) без згоди позичальника передавати права за цими договорами третім особам, але з обов`язковим повідомленням клієнта про відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення (пп. 3 п. 4.1 кредитного договору та п. 5.5 договорів позики).

Суду не надано доказів повідомлення відповідача про відступлення прав вимог, однак судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Крім того судом встановлено, що законом не встановлено заборону заміни кредитора без згоди боржника у зобов`язаннях по вищевказаних кредитних договорах.

Доказів того, що вищевказані договори факторингу визнані недійсними, суду не надано.

Судом прийнято до уваги, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Таким чином, після підписання Актів прийому-передачі Реєстрів боржників за вищевказаними договорами факторингу, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стало новим кредитором відповідача за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 та договорами позики № 79518244 від 07.02.2024 і № 2422787 від 02.03.2024.

Позивач вважає, що відповідачем порушено умови вищевказаних договорів, заборгованість за якими підлягає стягненню в примусовому порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Так, згідно із статті 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що кредитний договір № 7645410 від 02.03.2024 та договори позики № 79518244 від 07.02.2024 і № 2422787 від 02.03.2024, укладено між відповідачем та фінансовими установами в електронній формі.

Суд дійшов висновку, що при укладенні вищевказаних договорів, його сторонами було погоджено усі істотні умови цих договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредитів (позики), просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками та неустойку.

З розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість станом на 31.10.2024 становить:

- за договором позики № 79518244 від 07.02.2024 в сумі 29 537, 50 гривень, з яких: 8 500, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 037, 50 гривень сума заборгованості за відсотками;

- за договором позики № 2422787 від 02.03.2024 в сумі 23 240, 00 гривень, з яких: 7 000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 240, 00 гривень сума заборгованості за відсотками;

- за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 в сумі 19 559, 00 гривень, з яких: 4 500, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 989, 00 гривень сума заборгованості за відсотками; 4 070, 00 гривень сума заборгованості за пенею та штрафами. (а.с. 17, 25, 48)

Здійснені позивачем розрахунки заборгованості станом на 31.10.2024 лише констатують суми заборгованості, визначені первісними кредиторами, і вказують на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договорів факторингу позивачем.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Саме на суд покладено обов`язок під час ухваленні рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України).

Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача.

З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідач міг би викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористався. Відповідачем не оспорювався факт отримання ним кредитних коштів, а також розмір заборгованості, визначений позивачем. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності».

Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачем кредиту (позики):

- за договором позики № 79518244 від 07.02.2024 в сумі 8 500, 00 гривень;

- за договором позики № 2422787 від 02.03.2024 в сумі 7 000, 00 гривень;

- за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 в сумі 4 500, 00 гривень.

Відповідачем не спростовано факт отримання ним кредитних коштів (позики) за кредитними договорами, а також розмір заборгованості, визначений позивачем за тілом кредиту (позикою).

Належних доказів того, що відповідач здійснював погашення тіла кредиту (позики) за вищевказаними кредитними договорами, матеріали справи не містять.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту (позикою):

- за договором позики № 79518244 від 07.02.2024 в сумі 8 500, 00 гривень;

- за договором позики № 2422787 від 02.03.2024 в сумі 7 000, 00 гривень;

- за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 в сумі 4 500, 00 гривень.

Також позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість по відсотках за користування кредитами (позикою):

- за договором позики № 79518244 від 07.02.2024 в сумі 21 037, 50 гривень;

- за договором позики № 2422787 від 02.03.2024 в сумі 16 240, 00 гривень;

- за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 в сумі 10 989, 00.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами вищевказаних кредитних договорів, і порядок нарахування відсотків за користування кредитами (позикою).

Судом перевірено здійснені первісними кредиторами розрахунки заборгованості по відсотках і встановлено наступне.

Як вбачається із розрахунку заборгованості по договору позики № 79518244 від 07.02.2024, нарахування відсотків здійснено до 20.06.2024 (на дату відступлення прав вимоги), хоча сторони цього договору погодили строк кредитування - до 07.03.2024 і узгодили нарахування процентів як за користування кредитом в межах цього строку кредитування 2, 5 % на добу від суми кредиту (базова процентна ставка), так і за «користування кредитом» поза межами строку кредитування, тобто передбачили відповідальність за порушення грошового зобов`язання - 2, 70 % на добу від суми кредиту, які у відповідності до п. 2 і п. 18 цього договору не застосовуються в період дії воєнного стану.

Також, як вбачається із розрахунку заборгованості по договору позики № 2422787 від 02.03.2024, нарахування відсотків здійснено до 25.07.2024 (на дату відступлення прав вимоги), хоча сторони цього договору погодили строк кредитування - до 16.03.2024 і узгодили нарахування процентів як за користування кредитом в межах цього строку кредитування 2, 5 % на добу від суми кредиту (базова процентна ставка), так і за «користування кредитом» поза межами строку кредитування, тобто передбачили відповідальність за порушення грошового зобов`язання - 2, 70 % на добу від суми кредиту, які у відповідності до п. 2 і п. 18 цього договору не застосовуються в період дії воєнного стану.

Водночас, вищевказаними договорами позики передбачено, що у випадку невиконання позичальником свого обов`язку з повернення позики в останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без штрафних санкцій (у тому числі процентної ставки за понадстрокове користування позикою) протягом 90 календарних днів зі спливу первісного строку кредитування позикою, визначеного договором/додатковими угодами. При цьому проценти нараховуються також не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку кредитування позикою, визначеного договором/додатковими угодами (п. 4 договорів).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув позику у встановлені вищевказаними договорами строки до 07.03.2024 і до 16.03.2024, відповідно. Відповідачем дані обставини не спростовані. Отже, враховуючи вищевказане, у позичальника виникло право на користування позикою протягом ще 90 календарних днів зі спливу первісного строку кредитування, визначеного договорами, а у позикодавця, відповідно, нарахування відсотків за користування позикою у цей період.

Таким чином, пролонгований строк кредитування по договору позики № 79518244 від 07.02.2024 становить до 05.06.2024, а по договору позики № 2422787 від 02.03.2024 до 14.06.2024.

Отже, за користування позикою за договором № 79518244 від 07.02.2024, тобто в межах строку кредитування з урахуванням його пролонгації - до 05.06.2024, відповідач зобов`язався сплатити 25 500, 00 гривень відсотків (8 500, 00 гривень х 2, 5 % х 120 днів); за договором № 2422787 від 02.03.2024, тобто в межах строку кредитування з урахуванням його пролонгації - до 14.06.2024, відповідач зобов`язався сплатити 18 200, 00 гривень відсотків (7 000, 00 гривень х 2, 5 % х 104 днів).

Належних доказів того, що відповідач здійснював погашення відсотків за користування позиками за вищевказаними договорами, матеріали справи не містять. Однак, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість по відсотках за користування позикою, зокрема за договором позики № 79518244 від 07.02.2024 в сумі 21 037, 50 гривень і за договором позики № 2422787 від 02.03.2024 в сумі 16 240, 00 гривень, як те вбачається із розрахунків заборгованостей. Тому, враховуючи дані обставини, суд, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача по відсотках за користування позиками, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Як вбачається із кредитного договору № 7645410 від 02.03.2024, строк кредитування за даним договором становить до 21.02.2025 (357 днів). Водночас із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування здійснені до 27.09.2024, тобто за 210 днів користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору № 7645410 від 02.03.2024, внаслідок чого позивач правомірно пред`явив вимоги про дострокове повернення кредиту за цим договором.

Так, виходячи з умов кредитного договору, за період визначений позивачем, відповідач зобов`язався сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 20 790, 00 гривень (4 500, 00 гривень х 2, 2 % х 210 днів). При цьому судом враховано відсутність доказів виконання умов кредитного договору, які б свідчили про можливість застосування зниженої процентної ставки, передбаченої п. 1.5.2 цього договору.

Належних доказів того, що відповідач здійснював погашення відсотків за користування кредитними коштами за вищевказаним договором, матеріали справи не містять. Однак, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість по відсотках за користування кредитним коштами за договором № 7645410 від 02.03.2024 в сумі 10 989, 00 гривень. Тому, враховуючи дані обставини, суд, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за користування кредитним коштами, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що розрахунки заборгованості за вищевказаними договорами, надані позивачем, є в частині нарахування відсотків необґрунтованими.

Судом також прийнято до уваги, що за умовами договорів факторингу позивач не був позбавлений можливості отримати від первісних кредиторів документацію, необхідну для реалізації ним права вимоги до відповідача та стягнення сум боргу, зокрема детальних розрахунків заборгованостей.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, позивачем не було повідомлено суд про неможливість подання доказів у встановлений законом строк, тобто разом із позовом, у відповідності до ч. 4 ст. 83 і п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами (позикою):

- за договором позики № 79518244 від 07.02.2024 в сумі 21 037, 50 гривень;

- за договором позики № 2422787 від 02.03.2024 в сумі 16 240, 00 гривень;

- за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 в сумі 10 989, 00.

Крім того, позивач пред`явив вимогу про стягнення на його користь з відповідача за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 «заборгованості за пенею, штрафами» в сумі 4 070, 00 гривень.

Водночас судом встановлено, що розрахунок неустойки на суму 4 070, 00 гривень є необґрунтованим.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже пеня, як і штраф, є різновидом неустойки, обчислення яких різниться і встановлюється умовами договору.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 не вбачається, який саме вид неустойки було застосовано, не наведено порядок обчислення.

Крім того, згідно із п. 61 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 10561 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Також згідно із п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі триває.

Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, вимоги про стягнення із відповідача неустойки за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі від 12.12.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості:

- за договором позики № 79518244 від 07.02.2024 в сумі 29 537, 50 гривень, з яких: 8 500, 00 гривень заборгованість по позиці; 21 037, 50 гривень заборгованість по відсотках за користування позикою;

- за договором позики № 2422787 від 02.03.2024 в сумі 23 240, 00 гривень, з яких: 7 000, 00 гривень заборгованість по позиці; 16 240, 00 гривень заборгованість по відсотках за користування позикою;

- за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 в сумі 15 489, 00 гривень, з яких: 4 500, 00 гривень заборгованість по тілу кредиту; 10 989, 00 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом,

що разом становить 68 266, 50 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в сумі 4 070, 00 гривень за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024, слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3 028, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 15.11.2024. (а.с. 63)

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 857, 52 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (94, 37 %). Решту судового збору в сумі 170, 48 гривень слід залишити за позивачем.

До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).

Отже, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Конституцією України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про електронні довірчі послуги», ч. 1 ст. 1, п. 3 і п. 6 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 12, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 512-519, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 610-612, 625-629, 633, 634, 638, 639, 1046, ч. 1 ст. 1048, ст. 1049, ч. 1 і ч. 2 ст. 1050, ч. 1 і ч. 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055, ст.ст. 10561, 1077-1082 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:

- за договором позики № 79518244 від 07.02.2024 в сумі 29 537, 50 гривень;

- за договором позики № 2422787 від 02.03.2024 в сумі 23 240, 00 гривень;

- за кредитним договором № 7645410 від 02.03.2024 в сумі 15 489, 00 гривень,

що разом становить 68 266, 50 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в сумі 2 857, 52 гривень.

Судовий збір в сумі 170, 48 гривень залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»: ; місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.

Рішення суду складено 05.03.2025.

Суддя