Житомирський апеляційний суд
Справа №753/2281/23 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №753/2281/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні, спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з дитиною

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В.

встановив:

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- зобов`язати ОСОБА_2 , не перешкоджати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю донькою: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- встановити наступний графік побачень (спілкування) батька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- кожної першої та третьої суботи місяця з 09:00 год до 19:00 год батько ОСОБА_1 (Позивач) проводить час з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері ОСОБА_2 ;

- кожної другої неділі місяця з 09:00 год до 19:00 год батько ОСОБА_1 проводить час з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері ОСОБА_2 ;

- святкові дні: Різдво, День праці, День Конституції, День Незалежності, День захисників і захисниць України з 10:00 год до 16:00 год батько ОСОБА_1 проводить час з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері ОСОБА_2 ;

- щороку для спільного святкування разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дня народження батька, його батьків (баби та діда), з 11:00 год до 17:00 год наступного дня, який слідує за днем народження з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, його батьків (баби та діда), інших місць за бажанням дитини без присутності матері ОСОБА_2 ;

- на щорічні весняні канікули визначені в закладі освіти, де здобуває освіту дитина, визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання без присутності матері ОСОБА_2 ;

- спільний відпочинок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 у літній період до 14 днів та під час щорічної відпустки батька до 14 днів за місцем його фактичного проживання без присутності матері ОСОБА_2 ;

- необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами: телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку;

- у разі хвороби дитини, якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу заздалегідь встановлену позивачем та повідомлену відповідачу дату, враховуючи інтереси доньки, її стан здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини.

На обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 . 01 червня 2021 року шлюб між сторонам у справі був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/5909/21.

Також 01.09.2021 Вінницький міський суд Вінницької області видав судовий наказ №127/21436/21 про стягнення аліментів зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 з усіх його доходів. Він сумлінно сплачує аліменти на утримання доньки та не ухиляється від своїх обов`язків.

Після розірвання шлюбу донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилась проживати з матір`ю (відповідачем). Наразі матір дитини перешкоджає його спілкуванню з донькою та не допускає його до участі у її вихованні, не віддає дитину на відпочинок, не дозволяє бачитись з донькою у дворі за місцем проживання.

Позивач як батько дитини, який проживає окремо, зобов`язаний брати участь у вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, а тому звернувся до суду про усунення перешкод у вихованні, спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з дитиною.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Визначено участь батька ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступним графіком: кожна друга, четверта субота місяця з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за присутності матері дитини ОСОБА_5 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач систематично не дає позивачу бачитись з донькою ОСОБА_6 , навіть не дає спілкуватися з дитиною засобами телефонного зв`язку, тобто відповідач свідомо забороняє спілкуватися донці з батьком та робить усе можливе для того, щоб перешкоджати їхньому спілкуванню, незважаючи на те, що батько неодноразово звертався до відповідача з проханням поспілкуватися з рідною донькою.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на підтвердження того, що позивачу перешкоджають у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавав як додаток до позовної заяви скріншоти з електронного листування позивача та відповідача, де відповідач підтверджує факт заборони на спільне спілкування позивача та його рідної доньки ОСОБА_6 , тобто її дії роблять неможливим спілкування батька та дитини.

Звертає увагу суду, що він сумлінно сплачує аліменти на утримання доньки, не ухиляється від своїх обов`язків щодо утримання доньки, не зловживає спиртними напоями, або наркотичними засобами.

Позивач не згодний з висновком органу опіки та піклування №101-11206 від 25 грудня 2023 року, бо вказаний висновок не врахував вимоги батька, відповідно до яких останній просив надати набагато більший обсяг часу на спілкування, а також просив затвердити особисті побачення доньки з батьком без присутності матері, але ці вимоги були проігноровані, а отже цей висновок є таким що не відповідає обставинам справи та є таким, що порушує право батька на вільне спілкування з рідною донькою.

Матеріали справи не містять доказів, які б унеможливлювали незадоволення позовних вимог позивача, а суд першої інстанції неправильно оцінив справжній характер правовідносин між донькою та батьком, проігнорував та не прийняв до уваги факт того, що батько дійсно прагне частіше бачитися з донькою ОСОБА_6 та робить для цього все можливе, а суд першої інстанції обмежив своїм рішенням від 14.11.2024 року це право та встановив абсурдний графік побачень між батьком та його рідною донькою, що ніяким чином не дає можливості рівномірно та гармонійно проводити спільний час дитини та батька.

Встановлений рішенням від 14.11.2024 року графік спілкування надає позивачу право бачитися з донькою ОСОБА_6 тільки два рази на місяць у обмежений час та в присутності відповідача, з яким у позивача наявні конфліктні відносини, тобто донька ОСОБА_6 не може навіть залишиться у батька на ночівлю, або позивач та донька не можуть поїхати на спільний відпочинок на декілька днів, наприклад у період відпустки позивача, що є настільки неправильним та обурливим.

Відповідач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що вона ніколи не перешкоджала і на даний час не перешкоджає позивачу спілкуватись з їх донькою та брати участь у її вихованні. Проте між відповідачем та позивачем не було досягнуто згоди щодо порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки позивач вважала і вважає, що таке спілкування повинно проходити тільки в її присутності, поки дитина не досягне хоча б десятирічного віку. Проте позивач, незважаючи на недосягнення із відповідачем згоди щодо його участі в спілкуванні та вихованні їх доньки, не звернувся до органу опіки і піклування щодо прийняття рішення про спосіб його участі в спілкуванні та вихованні дитини, як це передбачено ст. 158 СК України.

Додає, що на даний час відповідач також підтримує думку органу опіки і піклування щодо встановлення такого графіку спілкування батька дитини з нею, оскільки з часу написання нею відзиву на позовну заяву пройшло вже більше року і за цей час їх донька ще більше віддалилась від свого батька, так як він, незважаючи на відсутність перешкод з боку матері, майже не спілкується з нею.

За своїм характером донька сторін є дуже прив`язана до матері, а тому запропонований позивачем графік її спілкування з батьком, а саме: щорічне спільне святкування разом з донькою дня народження позивача, його матері (баби) з можливістю відвідування дитиною місця проживання позивача, його матері(баби), інших місць за бажанням дитини без присутності матері; визначення місця проживання дитини на щорічні весняні канікули з батьком без присутності матері за місцем його проживання; спільний відпочинок з батьком до 14 днів в літній період та в період відпустки батька без присутності матері, є категорично неприйнятним, оскільки негативно вплине на психологічний стан дитини.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та представник орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації до суду надійшла заява, в якій останній просив розглянути справу без участі представника та винести рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини.

За приписами статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №2313 від 30.06.2016 року, виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.6-7).

01 червня 2021 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано.

01 вересня 2021 року Вінницький міський суд Вінницької області видав судовий наказ №127/21436/21 про стягнення аліментів зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 з усіх його доходів.

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с.8,33).

Згідно висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №101-11206 від 25 грудня 2023 року вбачається, що з метою забезпечення прав та інтересів дитини, райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь батька, ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за наступним графіком: кожна друга, четверта субота місяця з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. (а.с.101-102).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що для належного спілкування батька із донькою слід визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою наступним чином: визначити участь батька ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступним графіком: кожна друга, четверта субота місяця з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за присутності матері дитини ОСОБА_5 . Позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_5 не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів вчинення ОСОБА_5 таких перешкод.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас, відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У справі, яка переглядається, установлено, що між сторонами справи батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , існує спір щодо участі батька у вихованні дочки, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку.

В той же час належних та допустимих доказів того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою, позивачем не надано.

Надана позивачем на підтвердження факту створення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні із дочкою переписка із месенджера Viber не є належним доказом, а свідчать лише про недосягнення згоди щодо участі батька у спілкуванні із донькою та існування неприязних стосунків між сторонами у справі.

Колегія суддів вважає висновок опіки та піклування щодо графіку спілкування, таким, що створює можливість для адекватного зв`язку між батьком і дитиною, має сприяти підтриманню родинних зв`язків та гармонійному розвитку дитини за присутності в її житті обох батьків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного, відповідачем не обґрунтовано, в чому полягає невідповідність визначених судом першої інстанції способів побачень доньки із батьком інтересам в першу чергу дитини.

Разом із тим, враховуючи вік малолітньої дочки сторін, особливості розвитку, режим дня дитини, беручи до уваги відсутність сталого психологічного зв`язку між батьком та дитиною, постійне проживання дитини лише з матір`ю, відсутність повноцінного контакту з батьком і одночасно констатуючи факт неприязних відносин між сторонами, колегія суддів вважає, що графік побачень позивача з донькою судом першої інстанції доцільно встановлено у присутності матері, що сприятиме поступовому налагодженню відносин між ними та формуванню емоційного контакту доньки до батька.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з права батька та виховання дитини та спілкування з дитиною, права дитини на спілкування з батьком, рівності прав та обов`язків обох батьків щодо своєї дитини, невирішення батьками спільно питань щодо виховання власної дитини. При визначенні способів участі батька у вихованні дитини та місця і часу їхнього спілкування суд першої інстанції врахував положення абзацу 3 частини 2 статті 159 СК України та взяв до уваги особисту прихильність дитини до кожного з батьків в силу віку дитини, інші обставини у відносинах між батьками після припинення шлюбних стосунків, зважаючи на що суд визначив, що спілкування батька та дитини проходитиме у присутності матері дитини.

З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Головуючий Судді