Справа № 291/1615/24
Провадження №2/291/164/25
РІШЕННЯ

іменем України

05 березня 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Федорчук І.В.

за участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в с-щі Ружин цивільну справу №291/1615/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 39588,50 грн. на підставі кредитних договорів від 04.12.2021 №102903836, від 31.12.2021 №2762524, право вимоги за якими перейшло до позивача відповідно до договорів факторингу №16072024 від 16.07.2024, №17052023 від 17.05.2023.

09.01.2025 надійшла відповідь з Ружинської селищної ради щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою суду від 09.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у судове засідання.

Представник позивача разом із позовом подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.

Відзив на позов відповідачем у визначений термін, не надано.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на дату розгляду справи, на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Щодо кредитного договору №2762524 укладеного сторонами 31.12.2021.

Судом установлено, що 31.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір №2762524 на суму 3000,00 грн. зі строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування коштами (а.с. 25-31).

Укладання Кредитного договору здійснено сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечено Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснено при вході Клієнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету.

17.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №17052023, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за договором про надання фінансового кредиту, що підтверджується актом прийому-передачі, витягом з Реєстру боржників (а.с. 34-38).

За змістом п.2.1. Кредитного договору №2762524 від 31.12.2021, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки N? НОМЕР_1 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту (а.с. 26).

Згідно з п.п. 2.4. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1. Договору (а.с. 26).

Підтвердженням перерахування відповідачу кредитних коштів позивачем є лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-0103 від 01.03.2024 який адресовано ТОВ «Лінеура Україна», відповідно до змісту якого на виконання раніше укладеного між останніми договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 31.12.2021 09:50:11 на суму 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок) грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іРау.ua - 128407753, призначення платежу: Зарахування 3000 грн на карту НОМЕР_1 . Указаний номер платіжної карти НОМЕР_1 на який здійснено перерахування коштів також обумовлено в п.2.1. Кредитного договору №2762524 від 31.12.2021, тож указане свідчить про перерахування коштів відповідачу.

Ураховуючи те, що кредит за цим кредитним договором було видано на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ № 164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», відповідно до положень, якої вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав зобов`язань та заборгованість не сплатив. Після відступлення товариствами позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Оскільки відповідач не виконав свого обов`язку та перестав повертати наданий йому кpeдит в строки, передбачені договором на цей час у нього наявна заборгованість за кредитним договором №2762524 від 31.12.2021, яка зокрема відображена у наданому позивачем розрахунку та розмір якої складає 14468,50 грн., в т.ч. 2999,70 грн. основна заборгованість, 11468,80 грн. заборгованість за процентами.

З огляду на наведене суд вважає, що позивачем в повній мірі доведено факт отримання Відповідачем кредитних коштів за Кредитним договором №2762524 від 31.12.2021 та наявності відповідної заборгованості за ними.

Щодо кредитного договору №102903836 укладеного сторонами 04.12.2021.

04.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір №102903836 на суму 8 000,00 грн. зі строком на 14 днів зі сплатою відсотків за користування коштами (а.с. 6-10).

16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором, що підтверджується витягом з Реєстру боржників (а.с.15).

Згідно з п.1.1. Кредитного договору №102903836 від 04.12.2021, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів у сумі, визначеній у п.1.2. Кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п.2.1. Кредитного договору.

Згідно з п.п. 2.4. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» суми кредиту (загального розміру) на користь клієнта.

Судом установлено, що Договором передбачено порядок надання кредиту у безготівковій формі, проте немає жодного доказу його фактичного виконання.

Розрахунок заборгованості, який надано суду позивачем, не є доказом наявності заборгованості по договору, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом, а являється внутрішнім документом фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі Позичальнику кредиту у заявленій сумі, відповідачу відповідно до вимог Закону України «Про платіжні послуги», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», та ч. 2 ст. 78 ЦПК України.

Суд не може ґрунтувати своє рішення на припущеннях.

Оскільки законодавство чітко встановлює перелік документів, на підставі яких здійснюється переказ і видача коштів з рахунків, то відсутність таких доказів у позивача вказує на недоведеність позовних вимог, що унеможливлює і стягнення будь-яких коштів за кредитним договором №102903836 від 04.12.2021.

Водночас, надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд ураховує такі норми права.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Поняття зобов`язання належить до фундаментальних понять доктрини цивільного права. Розумне тлумачення законодавства можливе лише з врахуванням правової природи зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Тож, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

З досліджених матеріалів справи судом установлено, що відповідачем було прийнято пропозицію (оферту) укласти електронний кредитний договір №2762524 від 31.12.2021 за допомогою ІТС Товариства, через Веб-сайт або Мобільний додаток позивача. Електронна ідентифікація Клієнта здійснено при вході Клієнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету.

Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Як установлено судом, між сторонами належним чином укладено Кредитний договір №2762524 від 31.12.2021, позивачем в повній мірі доведено факт отримання Відповідачем кредитних коштів. Розрахунок заборгованості проведений позивачем у відповідності до положень діючого законодавства з урахуванням умов кредитного договору та відповідачем не спростований.

Будь-яких доказів, заперечень відповідачем до суду надано не було.

Доказів ненадання або неналежного надання позивачем послуг відповідачеві не надано та вказані обставини не знайшла свого підтвердження при дослідженні матеріалів справи.

Оскільки на цей час існує заборгованість за кредитним договором №2762524 від 31.12.2021, розмір якої складає 14468,50 грн., в т.ч. 2999,70 грн. основна заборгованість, 11468,80 грн. заборгованість за процентами, вказане свідчить про невиконання відповідачем узятих на себе зобов`язань за договором, тому позовні вимоги щодо стягнення цих коштів належать до задоволення.

Водночас, оскільки на підтвердження фактичного виконання Кредитного договору №102903836 від 04.12.2021, всупереч визначеним у ньому умовам, позивачем не надано жодного доказу, а розрахунок заборгованості, сам по собі не є доказом

наявності заборгованості по договору, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом, а являється внутрішнім документом фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, позовні вимоги щодо стягнення цих коштів не можуть бути задоволені.

За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, вказала, що якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то, відповідно до ч. 2 ст.530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на наведене, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн., суд керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, зважаючи на те, що позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача, слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1106,65 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 12, , 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 1048, 1050 Цивільного Кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №2762524 від 31.12.2021 у розмірі 14 468 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, яка складається з 2999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 70 (сімдесят) копійок - сума заборгованості за основною сумою боргу та 11468 (одинадцять тисяч чотириста шістдесят вісім) 80 (вісімдесят) копійок - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 1106 (одну тисячу сто шість) грн. 65 (шістдесят п`ять) коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 05 березня 2025 року.

Суддя І.В. Федорчук