ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/3632/24 Головуючий суддя І інстанції КАРАЩУК Т. О.
Провадження № 22-ц/818/867/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Балла Владислава Володимировича на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі, Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ковалець Марта Ігорівна звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі, Харківської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Позовна заява мотивована тим, що 11.06.2019 року суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області було винесено судовий наказ у справі №629/2512/19, згідно з яким з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 29.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. 08.07.2019 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження №59486644 з виконання вище вказаного судового наказу. Адвокат вказала, що після звернення до виконавчої служби з судовим наказом, відповідач ОСОБА_1 самостійно надала позивачу реквізити свого карткового рахунку НОМЕР_1 , і вказала, що позивач може надсилати кошти в рахунок аліментів безпосередньо на її карту для зручності. ОСОБА_2 намагався вчасно сплачувати аліменти, перераховуючи кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Зазначила, що 01.06.2023 року позивачем було перераховано відповідачу на картку 14 420, 00 грн, 19.04.2023 року дружиною позивача в рахунок сплати аліментів було надіслано на рахунок відповідача 6 030, 15 грн, 02.03.2023 року -2010, 05 грн, 02.08.2022 року -5 424, 95 грн, які в усному порядку ОСОБА_1 були підтверджені виконавцю та були зараховані в рахунок сплати аліментів, однак кошти, що перерахував позивач відповідачу в період з 30.07.2023 року по 29.09.2023 року зараховані не були, оскільки згідно з відповіддю виконавця стягувач не підтвердила отримання даних коштів та вказала, що вони не відповідають дійсності. Представник також вказала, що відповідач виконавцю надала інший номер своєї картки, ніж той, що надала позивачу.

На підставі вищевикладеного представниця позивача - адвокат Ковалець М.І. просила частково звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам в частині суми 52 113, 50 грн, що була перерахована стягувачу, але не була зарахована виконавцем. Крім того, просила стягнути з відповідача на користь позивача стягнути судові витрати, які складаються з суми судового збору 1211, 20 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000, 00 грн.

Ухвалою від 18 червня 2024 року по справі було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано учасниками час для подання заяв по суті, а також було за клопотанням представника позивача витребувано інформацію у АТ КБ ПриватБанк.

08 липня 2024 року на адресу суду надійшла витребувана у АТ КБ ПриватБанк інформація.

02 серпня 2024 року адвокатом позивача було надано письмові додаткові пояснення, в яких вона вказала, що згідно наданій АТ КБ ПриватБанк інформації, картка НОМЕР_1 та картка НОМЕР_2 належать ОСОБА_1 . Також додала, що відповідно до вказаного в виписці ОСОБА_1 по картці НОМЕР_1 , що було надана АТ КБ ПриватБанк, вбачається надходження коштів стягувачу на картку, котрі вона не підтвердила виконавцю. Таким чином, адвокат просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Частково звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом № 629/2512/19, виданим Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття, а саме в сумі 52 113 грн 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір у сумі 1211,20 грн, та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Балла В.В. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката та судові витрати, пов`язані з оплатою поштових послуг з відправки копій документів по даній справі на адресу Позивача. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги та судові витрати, пов`язані з оплатою поштових послуг з відправки копій документів по даній справі на адресу Позивача.

Вказав, що Позивач з питанням щодо розміру існуючої у нього заборгованості по сплаті аліментів до Відповідачки не звертався, з питанням підтвердження чи зарахування платежів, здійсненихним 02.06.2023, 30.07.2023, 19.08.2023, 16.09.2023, 20.09.2023, 29.09.2023 до Відповідачки не звертався, докази протилежного відсутні в матеріалах справи. Якщо б Позивач звернувся із вказаними питаннями безпосередньо до Відповідачки, то вона б підтвердила йому факт отримання вказаних коштів та зарахування їх в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів. Жодних належних і допустимих доказів невизнання Відповідачкою здійснених Позивачем на її користь платежів в рахунок сплати заборгованості по аліментам Позивачем до суду не було надано, а тому відповідно у даній справі взагалі був відсутній предмет спору.

Зазначив, що в матеріалах справи відсутні, докази того, які саме квитанції були надані

Позивачем державному виконавцю з метою зарахування здійснених ним платежів в рахунок погашення ним заборгованості по сплаті аліментів, а також відсутні докази які саме квитанції, за які періоди, на які суми, пред`являлись Відповідачці державним виконавцем для підтвердження і чи пред`являлись вони взагалі, а також чи викликалась Відповідачка для підтвердження здійснених Позивачем на її користь платежів. Звертаємо увагу суду, на те, що, як зазначено Позивачем у його позовній заяві, з метою досудового врегулювання спору представник Позивача 28.05.2024 р. надіслала до виконавчої служби заяву про зарахування

платежів, тобто, якщо керуватись логікою Позивача, він з метою врегулювання спору з Відповідачкою через свого представника звернувся до виконавчої служби із заявою про зарахування здійснених ним платежів, при цьому спір у нього нібито існує саме з Відповідачкою, до якої Позивач ні в усному ні в письмовому порядку з вказаними питаннями не звертався. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази факту існування спору з Відповідачкою щодо розміру існуючої у нього заборгованості по сплаті аліментів та здійснених ним платежів, що є підставою для відмови у задоволенні позову та закриття провадження у справі, вказані обставини судом попередньої інстанції не перевірялись під час розгляду справи, що не знайшло свого відображення в Оскаржуваному рішенні. ОСОБА_1 факт отримання від Позивача платежів в період з 30.07.2023 року по 29.09.2023 року в рахунок сплати аліментів не заперечувала, а Позивач з питанням щодо розміру існуючої у нього заборгованості по сплати аліментів до Відповідачки не звертався, з питанням підтвердження чи зарахування платежів, здійснених ним 02.06.2023, 30.07.2023, 19.082023, 16.09.2023, 20.09.2023, 29.09.2023 до відповідачки не звертався, докази протилежного відсутні в матеріалах справи і Позивачем не надані, доводи Позивача зводились до того, що державний виконавець відмовився зарахувати вказані платежі в рахунок погашення заборгованості Позивача по аліментам.

Вказує, що виходячи із змісту документів, поданих позивачем до суду під час розгляду справи судом попередньої інстанції, вважаємо, що у Позивача виник спір з державним виконавцем, який здійснює примусове стягнення з Позивача аліментів на користь Відповідачки з питань зарахування чи не зарахування здійснених Позивачем платежів на користь Відповідачки в рахунок сплати аліментів, чи неправильного визначення державним виконавцем розміру заборгованості Позивача по сплаті аліментів, а відтак Позивач мав оскаржувати саме дії/бездіяльність державного виконавця.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Ковалець Марта Ігорівна просить скаргу залишити без задоволення, а скаргу без змін.

Вказала, що рішення суду є законним та обґрунтованим а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Зазначила, що наявні у справі документи, які суд обґрунтовано взяв до уваги, повною мірою спростовують наведені у скарзі аргументи. Суд першої інстанції правильно встановив, що внаслідок неправомірних дій відповідачки у розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця не були враховані квитанції від 02.06.2023, 30.07.2023, 19.08.2023, 16.09.2023, 20.09.2023 на заявлену у позові суму.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Законодавцем передбачено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно також виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Позивач просив зменшити розмір заборгованості по сплаті аліментів з підстав, які пов`язані з поведінкою відповідачки, а не державного виконавця, а тому доводи скарги про відсутність спору чи можливість вирішити це питання у позасудовому порядку є безпідставними.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане не заперечується сторонами.

11.06.2019 року суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області було винесено судовий наказ у справі №629/2512/19, згідно з яким з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття(а.с.11-12).

08.07.2019 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лопашовим В.С. було відкрито виконавче провадження №59486644 з виконання вище вказаного судового наказу(а.с.12-14).

У позовній заяві представник позивача вказала, що після звернення до виконавчої служби з судовим наказом, відповідач ОСОБА_1 самостійно надала позивачу реквізити свого карткового рахунку НОМЕР_1 , і вказала, що позивач може надсилати кошти в рахунок оплати аліментів безпосередньо на її карту для зручності. Факт того, що вказана картка належить ОСОБА_1 підтверджується інформацією, наданою АТ КБ ПриватБанк(а.с.48).

Як вбачається з платіжних інструкцій (а.с.15-19), 01.06.2023 року ОСОБА_6 , яка згідно заяв по суті є дружиною позивача, було перераховано відповідачу на картку 14 420, 00 грн в рахунок сплати аліментів, також 19.04.2023 року -6 030, 15 грн, 02.03.2023 року -2010, 05 грн, 02.08.2022 року -5 424, 95 грн, які як вказають сторони ОСОБА_1 були підтверджені державному виконавцю та були зараховані в рахунок сплати аліментів, про що свідчить копія розрахунку державного виконавця(а.с.20-22).

Кошти, що були перераховані відповідачу в період з 30.07.2023 року по 29.09.2023 року зараховані не були, про що вказано в копії розрахунку заборгованості (а.с.20-22). На підтвердження здійснення вказаних платежів на картку ОСОБА_1 представником позивача було долучено копії квитанцій, а також вказане підтверджується випискою АТ КБ ПриватБанк по рахунку відповідача (а.с.23-27, 49-53).

Згідно з відповіддю виконавця (а.с. 28), стягувач не підтвердила отримання даних коштів та вказала, що вони не відповідають дійсності. Вказана відповідь спростовує викладене представником відповідача щодо відсутності доказів невизнання нею спірних платежів.

Як вбачається з викладеного представником позивача у позові та з копії заяви (а.с.30), відповідач ОСОБА_2 та державному виконавцю надала різні номери своєї картки, однак належність ОСОБА_1 обох карт не заперечується відповідачем та підтверджується інформацією, що надійшла з АТ КБ ПриватБанк.

Представник позивача в позові просила частково звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам в частині суми 52 113, 50 грн, що була перерахована стягувачу, але не була зарахована виконавцем.

Факт надходження вказаних коштів на картку ОСОБА_1 наразі не заперечується відповідачем та підтверджується вказаною банківською випискою з карткового рахунку відповідачки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстав для закриття провадження у справі немає та позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Наведені з цього приводу доводи скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз змісту 2 ст. 197 СК України свідчить про те, що істотними обставинами, які можуть бути підставою звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, можуть бути лише ті, які стали причиною або однією з причин виникнення такої заборгованості. У даному випадку це не підтвердження відповідачкою отримання аліментів на свій картковий рахунок, внаслідок чого державний виконавець помилково не врахував вищевказану суду у розрахунку заборгованості позивача по аліментам.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність істотних у розумінні норми ч. 2 ст. 197 СК України обставин, відповідні кошти були перераховані позивачем відповідачу в період з 30.07.2023 року по 29.09.2023 року, але вони зараховані державним виконавцем не були, про що вказано в копії розрахунку заборгованості (а.с.20-22).

Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Представником позивача заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000, 00 грн та суму судового збору у сумі 1211,20 грн, а представником відповідача, який заперечував проти стягнення вказаних сум, була подана заява про стягнення 45 000, 00 грн в рахунок відшкодування витрат, які понесла відповідачка на правничу допомогу, та витрат, пов`язаних з оплатою поштових послуг у розмірі 111, 80 грн.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, зважаючи на те, що за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу, понесені відповідачем, та інші витрати відшкодування не підлягають, судом буде вирішено лише питання відшкодування витрат на правничу допомогу позивача.

Статтею 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такого ж висновку дійшов КЦС ВС в додатковій постанові від 03.10.2024 року у справі №357/8695/23.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Враховуючи не велику за фабулою та доказом матеріалам складність справи та виконаної адвокатом роботи, принцип пропорційності, ст. 11 ЦПК України, який передбачає співмірність та розумність відшкодування реально понесених судових витрат, а також загальний цивільний критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи, колегія суддів погоджується з висновком суду, що розгляд справи проводився в спрощеному порядку без виклику сторін та відсутність доказів, що доводили б здійснення адвокатом певних послуг, зазначених в розрахунку, дослідивши викладене сторонами в заявах по суті, та з урахуванням наявності на утриманні у відповідачки трьох дітей, внаслідок чого правильно вважав, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача.

Що стосується стягнення судового збору, то суд першої інстанції свої висновки мотивував наступним. Позивачем ОСОБА_2 при поданні позову до суду сплачена сума судового збору в розмірі 1211,20 грн. (а.с.1), то виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення суми судового збору в розмірі 1211,20 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які відповідають наявним у справі доказам, яким суд відповідно до норми ст. 89 ЦПК України надав належну оцінку. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач цих обставин та висновків не спростував, а наведені у скарзі доводи не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, визначених у ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Балла Владислава Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 04 березня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді Ю.М. Мальований.

О.Ю. Тичкова.