Справа № 2-2288/11
Провадження № 4-с/487/1/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Сухаревич З.М.,

за участю секретаря судового засідання: Марченко Л.В.,

представника скаржника Севастьянової О.М.,

представника ОСОБА_1 адвоката Лущака В.Ю.,

представника ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» адвоката Теребухи К.І.,

приватного виконавця Химича О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича Олександра Миколайовича, стягувач: ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС», інша особа: ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2024 року до суду надійшла скарга боржника ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича Олександра Миколайовича, в якій заявник скарги просить: визнати протиправною бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химич О.М. щодо невжиття заходів спрямованих на здійснення процесуальних дій та закінчення виконавчого провадження №68406484 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2288/11 виданого 08.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Консалт-Солюшенс» 1468213,06 грн. та виконавчого збору в сумі 146821,31 грн. Зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химич О.М. усунути порушення шляхом прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 68406484 від 31.01.2022 р. з примусового виконання виконавчого листа № 2-2288/11 виданого 08.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Консалт-Солюшенс» 1468213,06 грн. та виконавчого збору в сумі 146821,31 грн. та повернення виконавчого документу стягувачу.

Скарга обґрунтована тим, що ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк», та ТОВ «Консалт Солюшенс» було укладено договір №GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги, за змістом якого ТОВ «Консалт Солюшенс» набув право вимоги за кредитним договором №014/5865/2/14868 від 07.05.2008, договору поруки №014/5865/2/14868/2 від 07.05.2008. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2021р. по справі №2-2288/11, провадження № 6/487/257/21 замінено стягувача ПАТ «ФІДОБАНК» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчих листах, виданих на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2011 року (Справа № 2-2288/11) за позовом АТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Виконавчий лист по справі 2-2288/11 від 08.07.2011р. ТОВ «Консалт Солюшенс» було пред`явлено до примусового виконання до Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича О.М. Відкрито виконавче провадження ВП 68406484 від 31.01.2022 року. Основна сума боргу відповідно до виконавчого документу становить 1467303,06 грн. Впродовж здійснення виконавчого провадження стороною стягувача Протокол КК № 1312 від 10.10.2014р. та Рішення Правління № 97.3 від 24.10.2014 державному виконавцю не надавався, а отже державний виконавець не був обізнаний про прощення боргу, що в свою чергу спричинило несвоєчасне закриття провадження за відповідним виконавчим листом у справі № 2-2288/11. Боржник ОСОБА_2 не мала можливості надати державному виконавцю означені протоколи, представник Стягувача надавав відповідні документи безпосередньо нотаріусу та підписання документів щодо зняття обмежень на предмет іпотеки з боку Боржника ОСОБА_2 здійснював інший відповідач у справі - Зубарєв А.Ю. за довіреністю. Після отримання належним чином посвідчених копій документів на підтвердження викладених вище обставин, представником ОСОБА_2 було направлено на адресу приватного виконавця Химича О.М. заяву про закінчення виконавчого провадження. Вказаною заявою будо поінформовано приватного виконавця Химича О.М. про те, що 16.10.2014 відбулось списання суми застави по договору застави № 333 від 07.05.2008 згідно Протоколу КК № 1312 від 10.10.2014 (реалізація майна) та часткове погашення відсотків по КД №014/5865/2/14868 вiд 07.05.2008 згідно Протоколу КК № 1312 від 10.10.2014 у сумі 6500,00 дол. США. Протягом наступного періоду заборгованість була перенесена на прострочку і надалі згідно Рішення Правління № 97.3 від 24.10.2014 списана за рахунок резерву як безнадійна заборгованість, яка обліковується на балансових рахунках НОМЕР_1 .

Також повідомила, що всупереч вищевикладеної інформації про часткове погашення та списання залишків заборгованості, як безнадійної, право вимоги за кредитним договором від 07.05.2008 № 014/5865/2/14868 відступлене ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (ЄДРПОУ 42251700) у складі лоту GL1N019277. Порука списана з позабалансового обліку у зв`язку з відступленням права вимоги. Рішення Заводського районного суду м. Миколаїв у справі 2-2288/11 було виконано шляхом надання дозволу кредитором ПАТ «Фідобанк» на добровільну реалізацію предмету іпотеки на підставі Протоколу Засідання Кредитного комітету ПАТ «Фідобанк» №1312 10.10.2014р. та подальшого процесу (порядку) реалізації іпотечного майна. Зобов`язання у ОСОБА_2 перед ПАТ «ФІДОБАНК» станом на теперішній час відсутні, а отже відсутні і у її поручителя. На підтвердження волевиявлення ПАТ «ФІДОБАНКУ» щодо прощення боргу, останнім було зняті всі обмеження, в тому числі іпотечні.Таким чином, припинення іпотеки ПАТ «ФІДОБАНК» є підтвердженням припинення кредитних зобов`язань.Вважає, що після прощення боргу 10.10.2014 року та скасування Постанови Правління Національного банку України від 01.06.2011р. №172, стягнення грошових коштів за кредитним договором №014/5865/2/14868 від 07.05.2008 р. є необґрунтованим, а виконавчі листи виданні щодо стягнення заборгованості за відповідним кредитним договором такими, що не підлягають виконанню, відкриті виконавчі провадження підлягають закриттю. До заяви були додані належним чином засвідчені документи. Проте приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич О.М. листом за № 15268 від 31.07.2024р. неправомірно відмовив у задоволенні заяви про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на те, що відшкодування шкоди за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення роботи банку з примусового виконання рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 червня 2011 року у справі №2-2288/11. Також ніяких заяв підтверджуючих виконання рішення суду стягувач не надав. Боржник ОСОБА_2 має сплатити на користь стягувача ТОВ «Консалт Солюшенс» грошові кошти в розмірі 1467303,06 грн., а з наданої квитанції від 16.10.2014 року вбачається, що сплачена боржником сума складає 84184,39 грн., що не свідчить про факт фактичного виконання в повному обсязі рішення Заводського районного суду м. Миколаїв у справі №2-2288/11 у відповідності з виконавчим документом. Однак, на думку заявника, вказане твердження не відповідає дійсності та змісту поданих виконавцю документів. Постанова Правління Національного банку України від 01.06.2011р. №172 втратила чинність 01.12.2015, право вимоги банку сплило в грудні 2018 року, а договір відступлення укладено лише 03.02.2021. Саме тому ОСОБА_2 стверджує, що зобов`язання припинені в повному обсязі, а перед ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» взагалі не виникало. ПАТ «Фідобанк» було організовано продаж предмета іпотеки що фактично призвело до припинення правовідносин за кредитним договором. Враховуючи, що банк надав дозвіл на добровільну реалізацію предмета іпотеки та відповідно до п. 1 протоколу Кредитного комітету ПАТ «Фідобанк» №1312 10.10.2014р. грошові кошти були перераховані представником ОСОБА_2 на рахунки іпотекодержателя. Рішенням Правління № 97.3 від 24.10.2014р., було затверджено, що заборгованість ОСОБА_2 остаточно списана за рахунок резерву як безнадійна заборгованість перед ПАТ «ФІДОБАНК». Також боржник вважає, що прийняття рішень щодо правового статусу кредитних правовідносин не входить до компетенції державних та приватних виконавців. Виходячи зі ст. 36 Закон України «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора. Таким чином, скаржник вважає, що зобов`язання припинені.

21 серпня 2024 року від представника ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» надійшло заперечення на скаргу, яке обґрунтовано тим, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення роботи банку з примусового виконання рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 червня 2011 року у справі №2-2288/11 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором №014/5865/2/14868 від 07.05.2008 року у розмірі 1467303,06 грн.Прощення (анулювання) кредитної заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перед банком не відбулося, а мало місце лише її відшкодування за рахунок резерву з подальшим стягненням її з боржників.Зобов`язання ОСОБА_2 перед банком не можна вважати погашеними. Щодо тверджень про добровільну реалізацію предмету іпотеки, представник зазначає, що помилковим є твердження адвоката, про те, що у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки відбулося позасудове врегулювання відповідно до ЗУ «Про іпотеку», та будь-які вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. АТ «ЕРСТЕ БАНК» не організовував продаж. Продаж майна відбувався з ініціативи саме ОСОБА_2 , яка в подальшому особисто сплатила на рахунок Банку кошти в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, ані АТ «ЕРСТЕ БАНК», ані ПАТ «Фідобанк» (правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс») не організовував продаж, а лише давав дозвіл на реалізацію предмету іпотеки. Аналіз ст. 24 ЗУ «Про заставу» вказує на те, що у випадку реалізації предмета застави в рахунок погашення заборгованості кредитні правовідносини між стягувачем та боржником не припиняються, а навпаки продовжуються до моменту повного погашення заборгованості та виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Отже, представник ОСОБА_3 помилково ототожнює добровільну реалізацію предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором з позасудовим врегулюванням в порядку ст.36 Закону України «Про іпотеку». Вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 36 ЗУ «Про іпотеку», кредитні правовідносини не припинились, усі дії приватного виконавця Химича О.М. є такими, що направлені на належне виконання судового рішення та досягнення ним законних цілей в межах повноважень приватного виконавця, а також у зв`язку з тим, що на даний час відсутні будь-які підстави для висновку про повне фактичне виконання рішення Боржником, а вказані заявником у скарзі підстави є усього лише невірним тлумаченням законодавства України, відсутні будь-які підстави для задоволення скарги ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року скаргу прийнято до розгляду.

16 вересня 2024 року від приватного виконавця Химича О.М. надійшли додаткові пояснення на скаргу, в яких він зазначає, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Натомість рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 червня 2011 року у справі №2-2288/11 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором №014/5865/2/14868 від 07.05.2008 року у розмірі 1467303,06 грн. залишається невиконаним з огляду на існуючі зобов`язання боржників перед кредитором, яким наразі є ТОВ «Консалт Солюшенс», адже кредитні правовідносини не припинились, а посилання представника Білецької Т.С. про відсутність зобов`язань за кредитним договором не відповідають дійсності. Також, матеріали справи не містять визнаної судом заяви про відмову від примусового виконання судового рішення за наявності якої виконавець міг би закінчити виконавче провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, із поданої скарги слідує, що між сторонами виконавчого провадження № 68406484 існує спір щодо наявності заборгованості за рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 червня 2011 року у справі №2-2288/11. Також приватний виконавець вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 36 Закону України «Про іпотеку». З огляду на те, що стягувач заперечує факт добровільного виконання судового рішення в повному обсязі боржником, а виконавчий документ №2-2288/11 є чинним, тому у приватного виконавця відсутні передбачені пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для закінчення виконавчого провадження. Доводи скарги про добровільне фактичне повне виконання рішення суду поза межами виконавчого провадження, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки можуть бути оцінені не приватним виконавцем, а судом при зверненні скаржника із відповідною заявою. З цих підстав просить відмовити у задоволенні заяви.

20 лютого 2025 року надійшли додаткові пояснення представника ОСОБА_2 , в яких вона додатково звертає увагу на те, що ознайомившись з матеріалами справи та матеріалами виконавчого провадження серед іншого було встановлено, що в матеріалах справи 2-2288/11 та матеріалах ВП 30908947 відсутні будь-які документи (ухвала суду), що могли б свідчити про заміну сторони у виконавчому провадженні між Публічним акціонерним товариством «Фідокомбанк» (попередня назва ПАТ «ЕРСТЕ банк», ) та ПАТ «Фідобанк» (). Ухвала Заводського районного суду міста Миколаєва від 05 жовтня 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження містить інформацію виключно стосовно ПАТ «Фідобанк» () та ТОВ "Консалт Солюшенс", та жодної інформації про ПАТ «Фідокомбанк» ( ). На підставі цього, вважає, що порушено процесуальне правонаступництво.

В судовому засіданні представника скаржника Севастьянової О.М. скаргу підтримала, надала пояснення, аналогічні змісту скарги та додаткових пояснень. Вважає, що наявні порушення в діях приватного виконавця під час відкриття виконавчого провадження та ненадання відповіді на заяву про закінчення виконавчого провадження у вигляді постанови. Просила задовольнити скаргу.

Приватний виконавець Химич О.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на відсутність підстав, передбачених ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» для закінчення виконавчого провадження. Надав пояснення аналогічні змісту письмових пояснень, додатково пояснив, що законом не передбачено винесення постанови про відмову у закінченні виконавчого провадження. Під час відкриття виконавчого провадження перевіряються повноваження стягувача, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, відповідність виконавчого листа вимогам закону і порушень закону не встановлено.

Представник ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» адвокат Теребуха К.І. в судовому засіданні пояснила, що виконавчий лист не визнаний таким, що не підлягає виконанню, заборгованість не погашена у повному обсязі, ухвала про заміну стягувача та постанова про відкриття виконавчого провадження не оскаржувались та є чинними. Виконавчий лист відповідає вимогам закону. Інші пояснень аналогічні змісту письмових пояснень. Просила відмовити у задоволенні скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Лущак В.Ю. в судовому засіданні пояснив, що ПАТ «Фідобанк» не мав права вимоги, оскільки не набув процесуального правонаступництва, його не замінювали у судовій справі. Виконавчий лист не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у ньому відсутній код ЄДРПОУ стягувача, але приватний виконавець не повернув виконавчий документ. Вважає, що виконавчий документ не підлягає виконанню.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали справи № 2-2288/11, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що Заводським районним судом м. Миколаєва 06 червня 2011 року ухвалено рішення № 2-2288/11, яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 467 303,06 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» судові витрати в сумі 910 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» судові витрати в сумі 910 грн.

Відповідно до Протоколу № 1312 від 10.10.2014 засідання Кредитного комітету прийнято рішення: 1. Дозволити ОСОБА_2 добровільно реалізувати заставне майно, а саме: розвантажувальну овочеву базу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ціною не менше ніж 6500,00 дол. США. Дані грошові кошти направити на погашення заборгованості по Кредитному договору №014/5865/214868 від 07.05.2008 р. 2. Після виконання п. 1 даного рішення: 2.1. Визнати заборгованість по кредиту та нарахованим доходам по кредитному договору №014/5865/214868 від 07.05.2008 р. безнадійними до повернення. 2.2. Списати за рахунок сформованого резерву заборгованість по кредиту та нарахованим доходам, які визнані безнадійними згідно даного рішення. Після виконання п. 1 даного рішення уповноважити ОСОБА_4 , керівника Напрямку правового забезпечення по роботі з боржниками Миколаївської області підготувати і підписати наступні документи: повідомлення (лист) про припинення обтяження речового права на нерухоме майно і припинення іпотеки; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (стосовно іншого речового права); заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (стосовно обтяження речового права).

Відповідно до рішення № 97.3 до Протоколу 24.10.2014, Правління ПУАТ «ФІДОБАНК» постановило затвердити рішення Кредитного комітету та двох осіб щодо визнання безнадійною заборгованість та подальшого її списання згідно з протоколом засідання Кредитного комітету ПУАТ «ФІДОБАНК» №1312 від 10.10.2014 після виконання п. 1 рішення Кредитного комітету, визначити заборгованість по кредиту та нарахованим доходам по кредитному договору №014/5865/214868 від 07.05.2008 р. позичальника ОСОБА_2 безнадійною до повернення, списати за рахунок сформованого резерву заборгованість за кредитом та нарахованими доходами, які визнані безнадійними згідно з даним рішенням.

03.02.2021 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір №GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованим в реєстрі за №28, за змістом якого Банк набув право вимоги за кредитним договором №014/5865/2/14868 від 07.05.2008, договору поруки №014/5865/2/14868/2 від 07.05.2008.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2021 року, яка набрала законної сили 21.10.2021, замінено сторону стягувача ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчих листах, виданих на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2011 року (Справа № 2-2288/11).

31 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Химичем О.М. відкрито виконавче провадження № 68406484 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2288/11 виданого 08.07.2011 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» у розмірі 1 467 303,06 грн щодо боржника ОСОБА_2 .

31 липня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич О.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_2 адвоката Севастьянової О.М. про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням судового рішення до відкриття виконавчого провадження, повідомив про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження. Відповідь мотивована тим, що відшкодування банком за рахунок свого резерву кредиторської заборгованості ОСОБА_2 не припиняє зобов`язання боржників перед стягувачем, яким наразі є ТОВ «Консалт Солюшенс». Також ніяких заяв, підтверджуючих виконання рішення суду стягувач не надав. Також зазначив, що до спірних правовідносин не можна застосовувати ст. 36 ЗУ «Про іпотеку». Рішення суду залишається невиконаним, а кредитні правовідносини не вважаються припиненими. Надана боржником квитанція від 16.10.2014 на суму 84184,39 грн, не свідчить про виконання рішення в повному обсязі. У зв`язку з цим приватним виконавцем не знайдено підстав для закінчення виконавчого провадження та залишено заяву без задоволення.

Перевіряючи правильність дій приватного виконавця суд виходить з такого.

За приписами частини 1 статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначене конституційне положення відображено і у пункті 7 частини 3 статті 2 та статті 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).

Відповідно до п. 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року № 489/20802 (далі - Інструкція) закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, підставою для закінчення виконавчого провадження є виконання рішення суду в повному обсязі, тобто виконання задоволених судом вимог позивача у повному обсязі.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Звертаючись до приватного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження та до суду зі скаргою на дії /бездіяльність приватного виконавця, боржник ОСОБА_2 посилається на повне, фактичне виконання рішення суду поза межами виконавчого провадження позасудову реалізацію предмету іпотеки та прощення боргу, внаслідок чого зобов`язання за кредитним договором припинені. Також у скарзі посилається на те, що стягувач не набув права вимоги, виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Отже, отримавши відомості про виконання рішення, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись, зокрема, до стягувача.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, стягувач не погоджується з боржником щодо повного виконання судового рішення, посилаючись на те, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором відповідно до Протоколу КК № 1312 від 10.10.2014р. та Рішення Правління № 97.3 від 24.10.2014, які надає боржник, та реалізація предмета іпотеки не свідчать про припинення зобов`язань перед банком і його не можна вважати погашеними.

Отже, вказані заявником обставини не свідчать про безумовну підставу, яка підтверджує те, що зобов`язання виконано у повному обсязі.

Отже, фактично між боржником та стягувачем існує спір щодо наявності заборгованості, будь-яких рішень стосовно вирішення цього спору виконавцю не надано, а тому у приватного виконавця були відсутні підстави для закриття виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення у повному обсязі.

У межах розгляду даної скарги суд не може вирішувати спір щодо наявності/відсутності заборгованості, оскільки у справах за цими скаргами предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

З урахуванням викладеного за відсутності доказів про повну сплату заборгованості, приватний виконавець, відмовляючи в закінченні виконавчого провадження, діяв в межах наданих йому повноважень.

Жодних передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для визнання його дій або бездіяльності неправомірними, порушення прав заявника не встановлено, а відтак вимоги скарги є необґрунтованими, доводи заявника спростовуються наявними матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пункт 6 розділу І Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено винесення виконавцем постанови про відмову у закінченні виконавчого провадження, а тому доводи представника боржника щодо неправомірності дій приватного виконавця щодо надання відповіді у вигляді повідомлення, суд відхиляє.

Інші доводи боржників не стосуються предмету розгляду за цією скаргою.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даної скарги.

Керуючись ст.ст. 260, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича Олександра Миколайовича, стягувач: ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС», інша особа: ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 04 березня 2025 року.

Суддя: З.М. Сухаревич