Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Вигівська В. В.,

представника позивача - Галайко Л.М.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2024 року позивач ТОВ «Житлово-Будівельна компанія «Управдом» звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 29459,62 грн., яка складається: суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги - 27111,78 грн., 1462,44 грн. інфляційного збільшення боргу, 3% річних - 885,40 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Позивач ТОВ «Житлово-Будівельна компанія «Управдом» є експлуатуючою компанією, яка здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_2 . Відповідачка, як власник квартири та споживач житлово-комунальних послуг, зобов`язана брати участь у витратах по утриманню квартири та прибудинкової території, своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримання комунальних послуг.

Порушення відповідачкою своїх обов`язків щодо своєчасної оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг за період часу з 01.08.2023 по 01.09.2024, які позивач надавав відповідачу, обумовило виникнення у останньої заборгованості в загальному розмірі 27111,78 грн., яка складається з 14270,61 грн. квартплати та 12841,17 грн. за опалення.

Звертаючись до суду з даної позовної заявою, позивач стверджував, що відповідачка з часу набуття права власності на квартиру не здійснювала жодної плати за житлово-комунальні послуги, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 13.09.2024 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

8 жовтня 2024р. від відповідачки ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява, у якій вона просила зобов`язати ТОВ "Житлово-будівельна компанія "Управдом" утриматись від вчинення будь-яких дій, що перешкоджають користуванню нею належною їй на праві власності квартирою, передати їй ключі від вказаної квартири, стягнути з Житлово-будівельної компанії "Управдом" судові витрати. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з моменту реєстрації права власності на квартиру не може потрапити до належної їй квартири, оскільки Житлово-будівельна компанія "Управдом" самовільно облаштувала у будинку систему контролю доступу та охорони та не надає позивачу ОСОБА_1 ключі від її квартири. На запити представника позивача за зустрічним позовом Житлово-будівельна компанія "Управдом" повідомила, що ключі від квартири позивачки їй буде надано після підписання нею усіх необхідних договорів з Житлово-будівельною компанією "Управдом", проекти яких було надано згодом.

У судовому засіданні 21.10.2024 оголошувалася перерва для надання представникам сторін можливості погодити мирним шляхом питання доступу відповідачки ОСОБА_1 до належної їй квартири та отримання ключів від неї.

В результаті мирного врегулювання спору в частині передачі ключів та забезпечення доступу до квартири, 19 листопада 2024р. до суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви. Зважаючи на те, що суд не вирішував питання про прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом, за результатами залишення зустрічної позовної заяви без розгляду судом ухвала у вигляді окремого процесуального документа не ухвалювалась.

Фактично, після передачі ОСОБА_1 ключів від квартири, спір між сторонами залишився щодо того, чи зобов`язана відповідачка сплачувати на рахунок Житлово-будівельної компанії "Управдом" квартплату та витрати на опалення за період, коли вона не мала доступу до квартири.

Так 7 жовтня 2024р. надійшов Відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідачки зазначив, що вважає, що Житлово-будівельна компанія "Управдом" заявляє до відповідачки вимоги про оплату нею витрат з управління багатоквартирним будинком та комунальну послугу з постачання теплової.

Однак, вважає, що житлова послуга з управління багатоквартирним будинком надається визначеним згідно із рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку управителем за договором, підписаним уповноваженим на це рішенням зборів співвласників співвласником, в якому сторонами має бути визначений розмір плати за надання такої житлової послуги та кошторис за цю послугу. У визначених законом випадках, управитель визначається на конкурсних засадах органом місцевого самоврядування, а договір з ним від імені співвласників багатоквартирного будинку укладається уповноваженою особою органу місцевого самоврядування. Житлова послуга з управління багатоквартирним будинком в усіх передбачених законодавством випадках надається на підставі договору, укладеного уповноваженою особою від імені усіх співвласників будинку. Бездоговірного надання такої послуги законодавством не передбачається.

Посилаючись на те, що співвласниками багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 рішення щодо визначення форми управління багатоквартирним будинком не приймалося і договір про надання послуг з управління цим будинком із відповідачем не укладався, представник відповідачки просив відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення плати за управління багатоквартирним будинком.

У відзиві представник відповідача також просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення плати за постачання теплової енергії, посилаючись на те, що постачання теплової енергії надається теплопостачальною організацією, яка повинна мати ліцензію. При цьому, індивідуальні договори про надання такої комунальної послуги є публічними договорами приєднання і вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному сайті органу місцевого самоврядування або на сайті виконавця послуги, співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Посилаючись на те, що бездоговірного надання такої послуги законодавством не передбачається, а долучені позивачем до позовної заяви тарифи з опалення та постачання гарячої води були затверджені позивачем у лютому 2019р., тобто задовго до введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку, квартиру в якому має відповідачка, вважав, що позивач не є надавачем послуг з постачання теплової енергії до багатоквартирного житлового будинку, та не довів вартість своїх послуг відповідними тарифами.

14 жовтня 2024р. до суду надійшла Відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач посилався на те, що забудовник ТОВ "Інвест-Будсістем" на підставі договору про утримання та технічне експлуатаційне обслуговування житлових будинків та інженерних мереж від 3 жовтня 2022р. передав позивачу в управління та експлуатаційне обслуговування житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 . Станом на час звернення до суду з даним позовом позивач на законних підставах забезпечує експлуатаційне обслуговування житлового будинку.

Доводи представника відповідача про те, що позивач не може бути управителям будинку, а позовні вимоги стосуються стягнення витрат за управління будинком, позивач вважає безпідставними, адже вимоги позовної заяви стосуються стягнення квартплати, а не витрат за управління будинком.

Щодо доводів представника відповідача про те, що без договору на постачання теплової енергії надання послуг з постачання теплової енергії неможливе, а тому відповідачка нібито не повинна нести витрати на оплату за спожиту теплову енергію, ЖБК «Управдом» вважає безпідставними, адже споживачі несуть обов`язок оплатити теплову енергію після її фактичного споживання навіть без укладеного договору.

Щодо посилання представника відповідача на неможливість надання послуг з постачання теплової енергії через відсутність відповідної ліцензії, представник позивача зазначив про наявність такої ліцензії, наданої Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради.

Представником відповідача також було подано Заперечення від 20 жовтня 2024р. та Клопотання-пояснення від 21 листопада 2024 року, суть яких зводиться до того, що позивач не надав доказів надання будь-яких послуг відповідачці; відповідачка не підписувала жодного договору з позивачем, а відтак не повинна нести будь-яких зобов`язань перед позивачем, в тому числі у зв`язку з відсутністю у неї доступу до квартири до листопада 2024р. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати, понесені нею у зв`язку з судовим провадженням у розмірі 15000 грн.

21 листопада 2024р. суд оголошував перерву по справі для подачі позивачем додаткових доказів. Позивачем надано додаток до Наказу №17/2 від 31 травня 2023р., яким розкрито поняття складових тарифів за послуги та їхню вартість.

Щодо прийняття таких додаткових доказів судом представником відповідача подавалися заперечення від 29 січня 2025р., втім були відхилені судом, зважаючи на те що, ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання 21 листопада 2024р. суд визнав за необхідне для повного з`ясування обставин справи та отримання відповідей на поставлені представником відповідача питання щодо тарифів, витребувати у позивача додаткові докази.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що будинок обладнаний індивідуальною котельнею, позивач є надавачем теплової енергії, має ліцензію. Пояснила, що відповідачка ОСОБА_1 не встановила індивідуальний лічильник тепла, тому розрахунок теплової енергії здійснюється по спеціальній формулі з урахуванням показників загальнобудинкового лічильника. Плата за теплову енергію щомісячно відрізняється. Відсутність підписаного договору на постачання теплової енергії та фактичне непроживання у квартирі не звільняє відповідачку від оплати послуг з постачання теплової енергії. Висловила позицію, що представник відповідача намагається змістити вектор доказування нібито позивач просить стягнути витрати за управління будинком, тоді як насправді позивач просить стягнути витрати за обслуговування (утримання) будинку.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Стверджував, що будинок є новим, та позивач не може надавати ті послуги, які він включив в поняття «квартплата», оскільки такі не є необхідними. Плата за теплову енергію не може стягуватися з відповідачки, оскільки вона в квартирі не проживала; в квартирі холодно, послуги надавалися неналежної якості; тариф затверджувався у 2019р., ще до введення будинку в експлуатацію. Вважав вимоги позивача недоведеними, адже позивач не надав розрахунок теплової енергії; не пояснив, як надає послугу постачання теплової енергії. Звертав увагу суду також на те, що позивач невірно нарахував інфляційне збільшення боргу та 3 % річних, адже вивів загальну суму заборгованості та лише потім нарахував інфляцію та 3 % річних, тоді як у перші місяці заборгованості її розмір був маленьким та поступово збільшувався. Заперечував також проти стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн., посилаючись на те, що відповідно до пункту 4.3.1 договору обов`язок позивача оплатити послуги, які надаються адвокатом, виникає лише після постановлення судового рішення. Наразі вважає відсутніми підстави для стягнення витрат на правову допомогу, яка надається позивачу.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що 3 жовтня 2022р. забудовник Товариство з обмеженою відповідальності «Інвест-Будсістем» передало житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 для утримання та експлуатаційного обслуговування позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» (а.с. 99-101).

ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» є виконавцем послуг з утримання та технічного експлуатаційного обслуговування житлового будинку та інженерних мереж за адресою: АДРЕСА_2 , а також постачальником послуг теплової енергії (а.с.8-17).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 7 лютого 2013р. №156, враховуючи рішення Ліцензійної комісії, Товариству з обмеженою відповідальності «Житлово-будівельна компанія «Управдом» видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії та на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії (а.с.152).

З 7 серпня 2023р. відповідачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).

7 листопада 2024р., тобто вже під час розгляду даної справи судом, відповідачка ОСОБА_1 отримала від позивача ключі від квартири (а.с.184).

Відповідачці ОСОБА_1 було запропоновано підписати Договір про надання послуг, Договір про компенсацію вартості, Договір про надання послуги з постачання теплової енергії (а.с.102-114, 115-119, 120-129), однак такі договори підписано не було.

Починаючи з серпня 2023р. відповідач надавав послуги з обслуговування будинку та постачання теплової енергії, щомісячно формував для ОСОБА_1 квитанції на оплату послуг (а.с.206-217), однак такі оплачені не були, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідачка вважає, що оскільки вона не користувалася квартирою, то вона не повинна сплачувати витрати позивача на утримання будинку та витрати на постачання в її квартиру теплової енергії.

Така позиція відповідачки не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак позивач має право стягнути вартість наданих послуг у судовому порядку.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вказав у постанові ВС КЦС від 23 травня 2018 року у справі № 537/4905/15-ц: «Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання».

Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України) (Постанова ВС ОП КЦС від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк термін); у належному місці (Постанова ВС ОП КЦС від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також завезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових заходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України, власники квартир зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартир і при домової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За наданими розрахунками встановлено, що заборгованість відповідача становить 17348,21 грн. Наданий розрахунок не спростовано.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Дана норма встановлює презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з отриманням належного йому майна. До таких витрат належить витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном.

Відповідно до статті 9 закону України про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за споживчі спожиті житлово-комунальні послуги щомісячно, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами та тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки встановлені відповідними договорами. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Сам по собі той факт, що відповідачка фактично не користувалася квартирою, не звільняє її від обов`язку оплачувати комунальні послуги з утримання будинку, в якому знаходиться її квартира.

На момент оформлення відповідачкою права власності на квартиру, діяв Наказ ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» від 31 травня 2023р. №17/2 про встановлення тарифів, у зв`язку із підвищенням вартості електроенергії, відповідно до якого з 1 червня 2023 року було встановлені нові тарифи на послугу з утримання будинків та прибудинкової території - 14,38 грн. за 1 кв.м. (а.с.203).

Додатком до Наказу №17/2 від 31 травня 2023р. є розрахунок складових тарифу - 14,38 грн. за 1 кв.м, відповідно до якого у дану суму входять послуги електропостачання для загальнобудинкових потреб, водопостачання для загальнобудинкових потреб, обслуговування ліфтів, протипожежна автоматика, обслуговування ІТП на насосних станціях, обслуговування диспетчеризації, обслуговування систем контролю та управління доступом, відеонагляд, поточний ремонт та обслуговування каналізації, деритизація, дезінсекція, поточний ремонт та обслуговування внутрішньобудинкових мереж електропостачання, водопостачання, теплопостачання, поточний ремонт місць загального користування, прибирання території та поверхів, догляд за прибудинковою територію, оплата праці, адміністративні послуги, винагорода управителя (а.с.204).

Позивач надав розрахунок заборгованості з утримання будинку (квартплати), розрахований відповідно до встановленого тарифу 14,38 грн. за 1 кв.м. площі.

Розмір заборгованості за період з серпня 2023р. по серпень 2024р. з оплати послуг з утримання будинку становить 14270,61 грн. (а.с.30). Такий розрахунок відповідачем спростовано не було.

Позивач також просив стягнути з відповідачки вартість наданих послуг з постачання теплової енергії за період з листопада 2023 року по березень 2024р. у розмірі 12841,17 грн.

Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона постачальник) зобов?язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про застосування положень частини 5 статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Згідно з п.6 ч.2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергопостачання», визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням, обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об?єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою.

Пунктами 37 та 38 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 8 жовтня 1992р. зі змінами, визначено, що споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.

Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Позивач надав розрахунок заборгованості з постачання теплової енергії за період з листопада 2023 року по березень 2024р. у розмірі 12841,17 грн. (а.с.30).

На підтвердження правильності розміру застосованого тарифу позивачем надано Тариф на послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що надаються Товариством з обмеженою відповідальності «Житлово-будівельна компанія «Управдом» як виконавець з цих послуг, затверджені Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 20 листопада 2018р., з реєстрацією в Головному Територіальному управлінні юстиції у місті Києві 4 лютого 2019р. за №22/2199 та розпорядження Київської міської державної адміністрації про внесення змін до тарифів ЖБК «Управдом» (а.с.218-2019). Такий розрахунок відповідачем спростовано не було.

Зважаючи на те, що відповідачка не сплатила квартирну плату та плату за надані послуги, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, така заборгованість підлягає стягненню судовим рішенням: з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» необхідно стягнути 14270,61 гривень за послуги утримання будинку та 12841,17 грн. за послуги опалення, а разом стягнути 27 111,78 грн.

На дану суму заборгованості позивач нарахував 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Втім, здійснюючи нарахування плат як міри відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, позивач здійснив невірний їх розрахунок (а.с.31), адже нараховував 3 % річних та інфляційне збільшення боргу не поетапно (в міру того як розмір заборгованості збільшувався), а відразу на усю суму заборгованості 27111,78 грн., виходячи з усього періоду заборгованості серпень 2023 -липень 2024р., тоді як за серпень 2023 заборгованість становила 1096,70 грн. та лише в серпні 2024 досягла розміру 27111,78 грн.

Відтак, позивач не довів правильність своїх розрахунків, які було спростовано представником відповідача.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: договір №2 про надання правничої допомоги від 01 січня 2023року, Акту надання послуг №200 від 05.09.2024 на суму 7000 грн. з послугами: вивчення судової практики, підготовка позовної заяви, подача позову.

З урахуванням вимог співмірності, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.. На переконання суду такий розмір є розумним та справедливим розміром зазначених витрат, адже позовна заява позивача є стандартною, не потребувала значного часу для підготовки та подання.

Зважаючи на те, що позивач просив стягнути з відповідачки 29459,62 грн., а суд дійшов висновку про необхідність стягнення 27111,78 грн., тобто задовольнив позов на 92%, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2785,76 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» 14270,61 гривень за послуги утримання будинку та 12841,17 грн. за послуги опалення, а разом стягнути 27 111,78 грн.

В решті позовних вимог позивачу- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2785,76 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом», , юридична адреса: 04078, м. Київ, вул. Замковецька, буд. 102-А, н/п 37.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя Т.В. Войтенко