Справа № 473/163/25
РІШЕННЯ

іменем України

"04" березня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В подальшому ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 звернулися до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, у якій вказували, що 14 січня 2000 року вони уклали з відповідачкою договір купівлі-продажу, відповідно до якого придбали в останньої житловий будинок АДРЕСА_1 в наступних частках: ОСОБА_1 (на час укладення договору - Сичевська) частки будинку; ОСОБА_2 (на час укладення договору - ОСОБА_4 ) частку цього майна.

В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній Біржі за реєстр. №7.

Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.

Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передала покупцям належний їй житловий будинок; покупці прийняли його та сплатили за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.

В подальшому позивачі дізналися, що спірний договір є недійсним, що створює їм перешкоди в розпорядженні будинком.

Тому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі ст. 47 ЦК України 1963 року просили визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилися, проте надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів, необхідних для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачкою, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому, суд встановив, що 14 січня 2000 року сторони уклали між собою договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а позивачі придбали в останньої житловий будинок АДРЕСА_1 в наступних частках: ОСОБА_1 (на час укладення договору - Сичевська) частки будинку; ОСОБА_2 (на час укладення договору - ОСОБА_4 ) частку цього майна.

В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній Біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис за реєстр. №7.

Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.

Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передала покупцям належний їй житловий будинок; покупці прийняли його та сплатили за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.

В подальшому позивачі дізналися, що спірний договір є недійсним, що створює їм перешкоди в розпорядженні будинком.

Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.

При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна).

З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною.

Проте згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що спірний договір підлягає визнанню дійсним.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити повністю.

Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений та зареєстрований 14 січня 2000 року на Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній Біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис за №7, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_5 , ОСОБА_6 купили житловий будинок АДРЕСА_1 в наступних частках: ОСОБА_5 житлового будинку, ОСОБА_6 частку житлового будинку.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Вуїв О.В