РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 285/213/25

провадження у справі № 2/0285/639/25

03 березня 2025 року м. Звягель
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді Васильчук Л. Й.,
за участі секретаря судового засідання Букши О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу
за правилами спрощеного позовного провадження
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент", в інтересах якого діє представник позивача Руденко Костянтин Васильович
до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" (далі Товариство) Руденко К. В. через систему Електронний суд звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з неї на користь Товариства заборгованість за Кредитним договором №6858 від 08.02.2024 (далі-Кредитний договір) по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 37447 грн. за період з 09.03.2024 по 03.01.2025, що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних), а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 10000 грн витрат на правову допомогу.
Позов обґрунтовувався тим, що відповідно до укладеного Кредитного договору між Товариством та відповідачкою, остання отримала кредит у розмірі 5000 грн., строком на 365 днів до 07.02.2025, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ Приватбанк зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% суми кредиту за кожен день користування (912,5%). Відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим представник позивача просить стягнути прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 09.03.2024 по 03.01.2025. При цьому позивач не вимагає та не пред`являє вимоги дострокового повернення суми кредиту.
У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 10.02.2025, відповідачка позовні вимоги визнала частково. Зокрема, заперечує проти розміру нарахованих процентів за кредитним договором. Враховуючи норми чинного законодавства, а саме ч. 5 ст, 8 Закону України Про споживче кредитування просить визначити розмір заборгованості по процентам у розмірі 14978,80 грн. Також просить зменшити розмір витрат на правову допомогу, враховуючи принцип пропорційності та складність виконаної роботи.
Сторони в судове засідання не прибули.
Представник позивача 03.03.2025 надіслав до суду письмові пояснення у яких просив розгляд справи провести у його відсутності та задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи або про неможливість розгляду справи у її відсутності від неї не надходило.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 08.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6858. На умовах встановленим цим договором Товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 5000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 912,50%) користування кредитом. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет в ТОВ «Фінансова компанія Процент, які розміщені на сайті https://procent.com.ua. Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить позичальникові.
Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 592096.
Згідно копії квитанції №739994749 від 08.02.2024 ТОВ ФК Процент перерахувало кошти в розмірі 5000 грн за договором 6858 від 08.02.2025 на умовах фінансового кредиту на банківську картку № НОМЕР_2 .
З наданих АТ КБ ПриватБанк на ухвалу суду інформації від 10.02.2025 та виписки за договором №б/н за період 08.02.2024-13.02.2024 слідує, що банківську картку № НОМЕР_3 емітовано на ім`я ОСОБА_1 . На вказану банківську картку 08.02.2024 було зараховано переказ на суму 5000 грн.
Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
На виконання зазначених вимог, позивачем було надано одноразовий ідентифікатор 592096, для підписання Кредитного договору на підтвердження ознайомлення відповідача з правилами та іншими супутніми документами.
Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за Договором №6858 від 08.02.2024 загальна сума заборгованості відповідачки за договором станом на 03.01.2025 становить 42447 грн, з яких: строкова заборгованість за сумою кредиту 5000 грн, прострочена заборгованість по несплаченим процентами за користування кредитом 37447 грн.
Також з наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором 11.03.2024 та 21.03.2024 вчинено платежі у загальному розмірі 3803 грн, вказане також свідчить про визнання позичальником факту укладення кредитного договору та наявності зобов`язань за ним.
На доводи відповідача у відзиві щодо зменшення розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача, суд зауважує наступне.
22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч.5 ст.8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).
Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Суд вважає помилковою позицію відповідача щодо того, що на укладений договір від 08.02.2024 поширюється виключно дія ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».
Із системного аналізу вказаних вище норм виходить, що дія п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки є загальною для всіх договорів споживчого кредитування, які укладатимуться, починаючи з 24.12.2023; крім того в силу приписів п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-ІХ дія вказаного пункту поширюється і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом 24.12.2023, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору.
Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі.
Оскільки договір №6858 був укладений сторонами 08.02.2024, в період дії згідно з п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки - 2,5%, та в періоди після 23.04.2024 та 20.08.2024 зміни до кредитного договору сторонами не вносились, то, відповідно, правових підстав для перерахунку денної процентної ставки немає.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідач не дотрималася умов, передбачених договором №6858 від 08.02.2024 та допустила заборгованість.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 2422,40 гривень.
Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу суд зазначає наступне.
За правилами частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У позовній заяві зазначено про понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень, які представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, на підтвердження чого надав копію договору №03/06/2024 від 03.06.2024 про надання юридичних послуг фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , копію свідоцтва Руденка К.В. про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 від 23.10.2018, акт приймання-передачі наданих послуг №7 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг, витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №7 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024.
Системний аналіз норм статей 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Ураховуючи предмет і підстави заявленого позову, який розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження, незначну складність справи, усталену судову практику з розгляду даної категорії справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, яка полягала у складенні позовної заяви, на підставі поданих позивачем документів, співмірність наданих послуг із складністю справи, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеним.
Враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, які позивач поніс до предмета спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 гривень.
Керуючись ст. ст. 77-81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 273, 279,354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Процент (, бульвар Вацлава Гавела, 4, м. Київ) заборгованість за кредитним договором №6858 від 08.02.2024 по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 37447 грн. за період з 09.03.2024 по 03.01.2025, що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних), а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 2000 грн витрат на правову допомогу.
Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо її не було подано;у разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуюча суддя Л. Й. Васильчук