ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 390/896/24

провадження № 22-ц/4809/390/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря - Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Охременка Артема Вікторовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2024 року у складі судді Квітки О. О. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 35 850 грн та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_1 загинула мати ОСОБА_3 .

Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.05.2023 у справі № 390/243/23 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, винним визнано ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 визнано потерпілою.

Під час розгляду кримінальної справи позивач не зверталася з вимогою відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Після смерті ОСОБА_4 відповідач не приймав жодної участі у її похованні, а усі фінансові витрати, пов`язані із похованням матері позивача та встановленням надгробного пам`ятника понесла ОСОБА_1 .

Позивач через раптову смерть матері пережила найтяжчий період свого життя, пов`язаний з безповоротною втратою матері. Раптова смерть найдорожчої людини призвела до душевних страждань, депресії та апатії позивача.

ОСОБА_1 не може змиритися зі смертю матері, яка відбулася через легковажну необережність відповідача, у зв`язку із чим їй завдано і моральної шкоди, яку вона оцінює у 500 000 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач зверталася до страхової компанії та отримала відшкодування на загальну суму 150 300 грн, в тому числі їй відшкодовані і витрати на встановлення надгробного пам`ятника, а тому матеріальна шкода, про яку зазначала ОСОБА_1 , їй фактично відшкодована страховою компанією, як наслідок, відсутні підстави для задоволення вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 500 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів, з яких можна було б встановити родинний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Також, суд першої інстанції вважав, що відсутні докази, які б свідчили про тісні взаємини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до смерті останньої, про спричинені моральні страждання, як наслідок, позивачем не доведено і причинний зв`язок між загибеллю ОСОБА_3 у дорожньо-транспотній пригоді за участі відповідача та моральною шкодою.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що фактично страхова компанія відшкодувала моральну шкоду позивачу у сумі 80 400 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Охременко А. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2024 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, оскільки під час його ухвалення судом не було досліджено належно докази, які були надані позивачем.

Позивач переживала найтяжчий період свого життя, пов`язаний з безповоротною втратою матері, що призвело до душевних страждань, замкнутість, уникнення спілкування, депресії та апатії.

ОСОБА_1 мала прояви фізичних страждань через стрес, зокрема, біль в грудях, головний біль, втому та порушення сну.

Крім того, у позивача були наявні когнітивні симптоми а саме: труднощі з концентрацією та пам`яттю, нав`язливі думки про негативні сценарії майбутнього, адже мати позивача була опорою та головною підтримкою для останньої.

ОСОБА_1 зазнала тяжких моральних страждань та перебуває у стресовому стані, оскільки внаслідок суспільно небезпечного діяння відповідача назавжди втратила близьку людину.

ОСОБА_1 не може змиритися зі смертю матері, яка відбулася через легковажну необережність відповідача, у зв`язку із чим їй завдано і моральної шкоди, яку вона оцінює у 500 000 грн, що безпідставно не було враховано судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу

Від адвоката Давигори С. А., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу адвоката Охременка А. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2024 року без змін.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Охременко А. В. підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача адвокат Давигора С. А. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до чеку ФОП ОСОБА_5 від 25.03.2024 вартість пам`ятника з огорожею та робіт із встановлення складає 35 850 грн.

Із пенсійного посвідчення від 09.11.2012 вбачається, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком. За період із червня 2023 року по травень 2024 року ОСОБА_2 отримав 41 790 грн пенсії.

Випискою по картці підтверджується рух коштів на рахунку ОСОБА_2 за період із 26.01.2024 по 07.12.2022.

Згідно із відповіді СК «Країна» від 07.05.2024 № 2404 до страхової компанії 02.12.2022 із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду по факту ДТП від 30.11.2022 звертався ОСОБА_2 , який є страхувальником за полісом № АР/2787015.

Також 06.02.2023 із повідомленням про ДТП та заявою на виплату страхового відшкодування зверталась ОСОБА_1 , якій станом на день надання відповіді було виплачено страхове відшкодування у загальному розмірі 10 4450 грн.

У відповіді АТ «СК «Країна» № 4841 від 26.09.2024 за зверненням ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування за витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 45 850 грн, витрат на поховання у розмірі 24 050 грн та моральну шкоду у розмірі 80 400 грн, а всього 150 300 грн, а також до заяви долучені копії: заяви на виплати страхового відшкодування від 08.02.2023, страхового акту про виплату моральної шкоди у розмірі 80 400 грн, платіжної інструкції на суму 80 400 грн, накладної № 93 від 03.01.2023, квитанції № 93 від 03.01.2023, страхового акту про виплату витрат на поховання у розмірі 24 050 грн, платіжної інструкції на суму 24 050 грн, акту виконаних робіт від 12.04.2024, фіскального чеку від 25.03.2024, страхового акту про виплат витрат на спорудження надгробного пам`ятника на суму 45 850 грн, платіжної інструкції на суму 45 850 грн.

Крім того, позивачем додано до матеріалів справи знеособлений вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.05.2023 у справі № 390/243/23, за яким «ОСОБА 4» засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом, у визначених законом випадках.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справідоказам в цілому, так і кожному доказу (групіоднотипнихдоказів), якийміститься у справі, мотивуєвідхиленняабоврахування кожного доказу (групидоказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Матерілами справи підтверджужться, що вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 року у справі № 390/243/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами настрок 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки (а. с. 18-21).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 близько 11 години 20 хвилин 30.11.2022 здійснював рух за кермом належного йому на праві приватної власності технічно-справного автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі Н-14-01 «Південний обхід м. Кіровоград» на території Кропивницького району Кіровоградської області зі сторони м. Кропивницький в напрямку с. Назарівка Кропивницького району Кіровоградської області та, порушуючи вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху.

Рухаючись за кермом зазначеного транспортного засобу по вказаній автодорозі, яка має у кожному напрямку по три смуги руху, ОСОБА_2 , доїхавши до перехрестя з автодорогою Т-12-21 «Кропивницький - Рівне», що на території Кропивницького району Кіровоградської області, перебуваючи у лівій крайній смузі руху, яка згідно з розмітки 1.18 ПДР України, дозволяє рух виключно на ліво, зупинив керований автомобіль.

В подальшому, легковажно сподіваючись на відвернення негативних наслідків, порушуючи при цьому вимоги п. 10.1 ПДР України (10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) перед початком руху та здійсненням маневру вправо, не забезпечив його безпеку, скерував свій автомобіль на середню смугу руху, по якій у цей час, у попутному напрямку, рухався автомобіль «КАМАЗ 55111», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 . У результаті чого, ОСОБА_2 створив небезпеку для подальшого руху водію вантажного автомобіля, який мав переважне право на рух в обраному ним напрямку прямо.

Внаслідок вищезазначених односторонніх дій водія ОСОБА_2 , на відстані 5,5 м від правого краю та 25,9 м від границі закінчення перехрестя автодоріг Н-14-01 «Південний обхід м. Кіровоград» та Т-12-21 «Кропивницький - Рівне» на території Кропивницького району Кіровоградської області, в межах середньої смуги руху, відбулось зіткнення правою бічною частиною автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з передньою лівою кутовою частиною кабіни автомобіля «КАМАЗ 55111», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Тобто, невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_2 та порушення ним вимог п. п. 2.3 (б), (д) та 10.1 ПДР України знаходяться в технічному причинному зв`язку з фактом зіткнення вказаних транспортних засобів та у результаті якого:

- пасажирка автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 15 від 01.02.2023 отримала тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забою головного мозку, крововиливу над твердою та під тверду мозкову оболонку, перелому сосцеподібного відростка правої скроневої кістки з розповсюдженням на комірки та піраміду, рани завушної ділянки, тупої травми грудної клітини, перелому середньої третини правої ключиці, перелому ребер зліва та справа, забою легень, перебіг якого ускладнився гемотораксом, які у своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в цьому випадку призвели до її смерті. Смерть ОСОБА_7 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Вказане також підтверджується даними з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зі змісту копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2787015 відповідальність ОСОБА_2 (забезпечений транспортний засіб ЗАЗ 110307 з номерним знаком НОМЕР_3 ) була застрахована в АТ «СК «Країна» з лімітом відповідальності страховика на одного потерпілого за шкоду, завдану життю і здоров`ю - 200 000 грн, з а шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн (а. с. 49).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 35 850 грн, ОСОБА_1 посилалась на те, що після смерті ОСОБА_3 відповідач не приймав жодної участі у похованні, а всі фінансові витрати, пов`язані з похованням та встановленням надгробного пам`ятника, понесла позивач.

На підтвердження вказаних доводів, ОСОБА_1 до суду першої інстанції бцло надано копію фіскального чеку ФН /ВН 166 від 25.03.2024 про сплату ФОП ОСОБА_5 пам`ятника ОСОБА_4 на загальну суму 35 850 грн (а. с. 9).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 06 лютого 2023 року звернуалась до АТ «СК «Країна» із заявою про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 30.11.2022 (а. с. 72).

Позивачем страховій компанії було надано копію фіскального чеку ФН /ВН 166 від 25.03.2024 про сплату ФОП ОСОБА_5 пам`ятника ОСОБА_3 на загальну суму 45 850 грн (а. с. 82).

АТ «СК «Країна» було виплачено позивачу страхове відшкодування за витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 45 850 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 17812 від 10.06.2024 (а. с. 81).

Таким чином, встановивши, що матеріальна шкода, про яку зазначає позивач, останній фактично була відшкодована страховою компанією, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 35 850 грн.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі статтею 1193 ЦК України зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19) зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20) зазначено, що «тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21 (провадження № 61-7265св22) зазначено, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 364/6346/17 (провадження № 61-18179св21) зазначено, що «у постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (провадження № 12-49гс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Означений спосіб захисту застосовний і тоді, якщо можливість отримання відповідного відшкодування за конкретне порушення права (зокрема і права члена адвокатського об`єднання) прямо не передбачене законом, іншим актом цивільного законодавства, договором або іншим правочином. Для задоволення відповідної вимоги суд застосовує приписи пункту 9 частини другої статті 16та статті 23 ЦК України (див.також постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (пункт 92), від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (пункт167)».

АТ «СК «Країна» було виплачено позивачу страхове відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 80 400 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 17812 від 10.06.2024 (а. с. 81).

Аналізуючи встановлені судом обставини та надані сторонами докази, суд виходить з того, що позивач, внаслідок смерті своєї матері переживає постійні душевні страждання, втратила душевний спокій, весь час перебуває у стані постійного напруження та стресу, суттєво були порушені її нормальні життєві зв`язки.

Таким чином, врахуючи, що ДТП, у якому загинула ОСОБА_3 , сталася з вини відповідача, кримінальний характер діянь ОСОБА_2 , характер, тривалість, обсяг та глибину душевних страждань позивача, непоправність втрати близької людини (матері), а також те, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, з урахуванням того, що страховик відповідача провів виплату страхового відшкодування за полісом страхування та встановлений ліміт відповідальності, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , у розмірі 100 000 грн.

При цьому суд першої інстанції безпідставно посилався на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів, з яких можна було б встановити родинний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки факт їх родинних відносин сторонами не заперечується.

Також, помилковими є посилання суду першої інстанції на відсутність доказів, які б свідчили про тісні взаємини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до смерті останньої, про спричинені моральні страждання, оскільки сам по собі факт смерті матері позивача свідчить про те, що остання зазнала моральних страждань.

Твердження суду першої інстанції про те, що фактично страхова компанія відшкодувала моральну шкоду позивачу у сумі 80 400 грн, при встановленні обсягу завданих моральних страждань позивачу, не звільняє відповідача, як винної особи у спричиненні смерті, відшокдувати моральну шкоду позивачу у визначеному обсязі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції наявним у справі доказам дав неналежну правову оцінку та, неправильно застосувавши норми матерільного права, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Охременка А. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню, рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасуванню та ухваленню в цій частині нового про часткове завдоволення вкзаних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 000 грн моральної шкоди..

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» в порядку розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 18,66 % від ціни позову (100 000*100/535 850), з відповідача в дохід держави підялгає стягненню 2 499 грн 74 коп (535 850*1%+535 850*1%*150 %)*18,66%) судового збору.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Охременка Артема Вікторовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким вказані позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) 100 000 (сто тисяч) грн моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в дохід держави 2 499 (дві тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) грн 74 коп судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03.03.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник