ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1394/24 Номер провадження 22-ц/814/937/25Головуючий у 1-й інстанції Гринь О.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Чумак О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Химченко Яни Миколаївни

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2024 року у складі судді Гринь О. О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. від 11.06.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 55506.

Позов мотивовано тим, що в лютому 2024 року через мобільний застосунок «Дія» він дізнався про відкрите виконавче провадження № 66694159 від 02.09.2021, яке було відкрите приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. 11.06.2021 на підставі виконавчого напису нотаріуса № 55506 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості в сумі 28 680 грн.

Вказував, що сам виконавчий напис або його належним чином завірену копію не отримував, ніяких онлайн кредитів ні у відповідача, ні в інших фінансових установах він не брав, жодного кредитного договору не підписував.

Позивач вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням закону, оскільки, відповідач, звертаючись до приватного нотаріуса, не надав докази безспірності розміру кредитного боргу, а нотаріус не перевірив наявність документів, підтверджуючих факт безспірності заборгованості.

Також при його вчиненні було порушено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, і, як наслідок, відкрито неправомірне виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису.

Крім того, на дату звернення до суду на сайті МЮУ (Єдиний реєстр нотаріусів) відсутня інформація щодо приватного нотаріуса ОСОБА_2 .

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 липня 2024 року забезпечено вказаний позов ОСОБА_1 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 55506 від 11.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості в розмірі 28 680 грн, до набрання законної сили судового рішення у цій справі (а. с. 20-21).

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Вказано, що заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді від 14.07.2024, втрачають свою дію після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду мотивовано недоведеністю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Химченко Я. М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та не залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О. В. та приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н. В.

Вказує, що між позивачем та відповідачем кредитні договори не укладалися та не підписувалися, такого договору не було надано позивачу для ознайомлення приватним нотаріусом Грисюк О. В., а сам виконавчий напис не містить посилання на те, на підставі чого він був виданий. Тобто, виконавчий напис не містить вказівки на документ, який підтверджує наявність заборгованості.

Зазначає, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О. В. припинила свою нотаріальну діяльність, а всі вчиненні нею виконавчі написи визнані такими, що не підлягають виконанню, оскільки є незаконними, вчинені без підтверджуючих документів.

Вважає, що у зв`язку із перебуванням позивача на військовій службі, суд мав зупинити провадження у справі.

Звертає увагу, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, проте не надав відзив на позовну заяву та не з`явився у судове засідання, підтверджуючі документи щодо розміру боргу не надав, що ставить під сумнів наявність боргу позивача перед відповідачем.

Крім того, за відсутності доказів розміру заборгованості, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином в безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і в самому розмірі такої заборгованості.

Наголошує, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. А недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису є підставою для визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що підставі виконавчого напису, вчиненого 11.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О. В. за реєстровим № 55506 про стягнення на користь ТОВ «Авентус Україна» з боржника ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 28 680 грн, приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н. В. 02.09.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66694159 (а. с. 9).

Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 від 21.07.2024 за № 42/12292 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині з 14.01.2023 (а. с. 6).

Відповідно до інформації, яка мітиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Авентус Україна» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12.01.2017, основний вид діяльності - інші види кредитування (а. с. 10-11).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги та не підтверджено їх достатніми доказами, оскільки ним не надано жодних документів, окрім постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 55506.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав нотаріусом здійснюється шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (далі - Закон № 3425-XII) та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.

Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку, що, здійснюючи свою діяльність, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до пункту 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається апеляційним судом, позивачем не надано ані виконавчого напису нотаріуса, що оскаржується, ані документів, які підтверджують порушення нотаріусом процедури вчинення напису або необґрунтованості вимог заявника.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (див. постанову Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц (провадження № 61-17989св21)).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Вочевидь, наданої позивачем по справі копії постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 66694159 є недостатньо для висновків суду щодо дотримання приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О. В. вищевказаних вимог закону при вчинені оскаржуваного виконавчого напису, а доводи апеляційної скарги представника позивача, що усі виконавчі написи цього нотаріуса визнано такими, що не підлягають виконанню, не є належним способом доказування.

Відповідно до частини другої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи.

Водночас, особа, яка заявляє про наявність обставин для зупинення провадження у справі, має надати суду відповідні докази на підтвердження таких обставин.

Статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Відповідно до пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Отже, встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що позивач ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, а довідка в/ч НОМЕР_1 від 21.07.2024 № 41/12292, що молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 14.01.2023, не є тотожною наказу по особовому складу, передбаченого Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України № 1153/2008.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника позивача, що суд у порушення імперативної вимоги закону не зупинив провадження у справі є безпідставними, не підтверджуються належними та допустимими доказами, та відхиляються апеляційним судом.

Суд першої інстанції, вірно встановивши, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо предмета доказування, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлений позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги представника позивача таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Химченко Яни Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. В. Чумак