УХВАЛА

26 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 534/196/21

провадження № 61-1581ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковальчук Олександр Миколайович, на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 травня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки

без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, придбане за час проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та визнання права власності на частку майна в порядку поділу майна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2

про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки

без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, придбане за час проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та визнання права власності на частку майна в порядку поділу майна.

Позов мотивовано тим, що в період із січня 2003 року до січня 2019 року сторони проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати та придбання майна в інтересах сім`ї, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля,

а також мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині. Тобто між ними виникли усталені відносини, притаманні подружжю. У інших шлюбах сторони не перебували.

У період спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 за рахунок спільних коштів ними придбана у кредит квартира

АДРЕСА_1 . Кредит сплачувався за рахунок спільних коштів сторін, у тому числі і коштів, подарованих їхній сім`ї їхніми батьками, протягом шести років.

Ураховуючи вказані обставини, позивач просив:

- встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю

як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2003 року до 2019 року;

- визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, придбану за час проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу;

- визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , придбану за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в порядку поділу спільного сумісного майна.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 травня

2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду

від 08 січня 2025 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

07 лютого 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Ковальчук О. М., через підсистему «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 травня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 січня 2025 року, в якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 травня

2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 січня 2025 року

і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією

з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Верховним Судом враховано, що рішенням Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права

на судовий захист у малозначних спорах: визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України; визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у цій справі є вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частини спірної квартири.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Ціна позову у цій справі становить 567 000,00 грн, яка станом на 01 січня

2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 х 250 = 757 000,00).

Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа

не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд, враховуючи засади змагальності сторін та диспозитивність цивільного судочинства, дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін

і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим,

що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено,

що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява

№ 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є незначної складності та з ціною позову,

що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб, тому не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема

й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до статей 389, 394 ЦПК України.

У касаційній скарзі відсутні посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, як і на докази на їх підтвердження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України, є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє адвокат Ковальчук О. М., подав касаційну скаргу на судові рішення,

які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження

у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковальчук Олександр Миколайович, на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області

від 22 травня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності

на майно, придбане за час проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки

без реєстрації шлюбу, та визнання права власності на частку майна в порядку поділу майна, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська