Провадження 2/127/4867/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Остапенко І.В.,

адвоката позивачки Путіліна Є.В.,

представника відповідача Шутака Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Путулін Євген Вікторович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , з позовом до Вінницької міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0, 0724 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємицею після смерті померлої ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_1 , яка на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 16.07.2012 успадкувала частку померлої у житловому будинку. Державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з підстав не визначення частки померлої у спадковому майні. Наразі зареєструвати право власності на земельну ділянку та виготовити технічну документацію неможливо у зв`язку зі смертю одного із співвласників.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про визначення що частки земельної ділянки площею 0, 0724 га, кадастровий номер :03:043:0243, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент її смерті складали по .

Ухвалою суду від 09.10.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено провести в порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та докази по справі, роз`яснено наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин; витребувано з Другої вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що вищевказане судове рішення та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримано відповідачем 15.10.2024, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с. 34)

У строк встановлений ухвалою суду від 09.10.2024 від відповідача відзив на позов та будь-які докази не надійшли.

17.10.2024 на виконання вимог ухвали суду від 09.10.2024 з Другої вінницької державної нотаріальної контори надійшли витребувані докази.

12.11.2024 адвокат позивачки подав заяву про зміну предмета позову, пред`явивши вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0, 0724 га, кадастровий номер :03:043:0243, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 18.11.2024 було прийнято до розгляду заяву адвоката позивачки про зміну предмета позову, у зв`язку з чим запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву з урахуванням зміни предмету позову та докази по справі і роз`яснено наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.

У строк встановлений ухвалою суду від 18.11.2024 від відповідача відзив на позов та будь-які докази не надійшли.

Ухвалою суду від 16.12.2024 підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні адвокат позивачки позовні вимоги з урахуванням зміни предмету позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про зміну предмета позову. Крім того, адвокат позивачки просив залишити судові витрати за позивачкою.

Представник відповідача при ухваленні рішення покладався на розсуд суду.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 603438, виданого13.09.2010 на підставі рішення Вінницької міської ради № 2748 від 26.03.2010, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0, 0724 га, кадастровий номер :03:043:0243, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 8-9)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 04.05.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Вінниця, про що зроблено відповідний актовий запис № 1139. (а.с. 10)

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшла частка земельної ділянки площею 0, 0724 га, кадастровий номер :03:043:0243, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 199/2011 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . (а.с. 36-70)

З матеріалів даної спадкової справи вбачається, що 19.07.2011 до Другої вінницької державної нотаріальної контори звернулись ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини і ОСОБА_3 із заявою про відмову від прийняття спадщини, які є рідними доньками померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися.

Судом встановлено, що померлою ОСОБА_2 заповіт не складався, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

16.07.2020 державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С. позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з частки будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на праві власності. (а.с. 12)

З витягу про державну реєстрацію прав від 08.08.2012 вбачається, що на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за ОСОБА_1 зареєстровано частку будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 13)

Крім того, згідно із свідоцтвом про право особистої приватної власності № НОМЕР_2 , виданим 03.08.1979 на підставі рішення Староміської районної ради народних депутатів № 189 від 24.05.1978, позивачці на праві власності належить частка вищевказаного будинку. (а.с. 11)

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0, 0724 га, кадастровий номер :03:043:0243, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що станом на 17.09.2024 право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . (а.с. 15-20)

З інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки кадастровий номер :03:043:0243 станом на 17.09.2024 вбачається, що записи про наявність обтяжень даного нерухомого майна відсутні. (а.с. 21)

Постановою державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори Малої Н.С. № 1135/02-31 від 11.09.2024 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0, 0724 га, кадастровий номер :03:043:0243, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки нотаріусу неможливо визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, а саме частку ОСОБА_2 у даному майні. (а.с. 14)

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Оскільки нотаріусом правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Належних доказів про те, що між співвласниками була домовленість про визначення розмірів часток спірної земельної ділянки, матеріали справи не містять. Водночас судом прийнято до уваги, що співвласники вважали, що частки кожного з них у цій земельній ділянці є рівними, як те вбачається зі змісту позовної заяви.

Враховуючи відмову нотаріуса видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємиці учасника спільної сумісної власності, позивачка правомірно звернулась з позовом до суду про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування.

За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що частки співвласників земельної ділянки площею 0, 0724 га, кадастровий номер :03:043:0243, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними - по .

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Отже, на підставі наведеного після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, зокрема, на частку земельної ділянки площею 0, 0724 га, кадастровий номер :03:043:0243, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Отже, вищевказане майно, враховуючи наведене, увійшло до складу спадщини ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як встановлено судом, померлою ОСОБА_2 заповіт складено не було.

Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Позивачка, яка є рідною донькою спадкодавиці, відповідно до ст. 1261 ЦК України має право на спадкування за законом у першу чергу.

Судом не встановлено наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , які прийняли спадщину.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом.

Статтею 1296 ЦК України регламентується право спадкоємця на одержання спадщини.

На відміну від ст. 1296 ЦК України, де йдеться про право на отримання свідоцтва про право на спадщину, у ст. 1297 ЦК України закріплено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтвом про право на спадщину, коли йдеться про спадкування нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

При розгляді справи про визнання права власності на спадкове майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину (ст.ст. 1296, 1297 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У ході розгляду справи судом встановлено наявність перешкод для оформлення спадкових прав позивачки у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалах від 09.10.2024 та від 18.11.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, заслухавши пояснення адвоката позивачки та представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою в позові та заяві про зміну предмета позову, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачки шляхом визнання за нею право власності на частку земельної ділянки площею 0, 0724 га, кадастровий номер :03:043:0243, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судові витрати понесені позивачкою суд вважає за можливе залишити за нею, враховуючи її клопотання викладене у позовній заяві, яке було підтримане її адвокатом в засіданні.

Доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано.

Відповідно до наведеного вище та керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 328, 1216-1223, 1225-1226, 1258, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку земельної ділянки площею 0, 0724 га, кадастровий номер :03:043:0243, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Вінницька міська рада: ; місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 59.

Рішення суду складено 05.03.2025.

Суддя