ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1068/24Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М.
Провадження № 22-ц/817/132/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Панькевич Т.І.

та відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Гарасиміва Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу №601/1068/24, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гарасимів Богдан Ілліч, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2024 року, ухваленого суддею Шульгач Н.М., повний текст якого складено 11 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої скоєним кримінальним правопорушенням, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Личаківського районного суду м.Львів від 07.02.2024, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. Вирок суду набрав законної сили. Вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду. У зв`язку з завданням ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, він з 25.06.2023 по 10.07.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова». Матеріальна шкода складається з витрат понесених на оперативне втручання, медичні обстеження та на придбання ліків під час лікування та становить 84873,88 грн. Завдана позивачу кримінальним правопорушенням моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав внаслідок несподіваного та раптового нападу на нього та спричинення тілесних ушкоджень. Внаслідок завданого удару в обличчя позивач змушений був проходити двотижневий стаціонарний курс лікування з 25.06.2023 по 10.07.2023, у зв`язку з чим був позбавлений можливості вести звичний для себе спосіб життя. 25.06.2023 позивачу було здійснене оперативне втручання, він змушений був пройти цілий ряд медичних обстежень. Крім того, ОСОБА_2 змушений був дотримуватись «рідкої» дієти. Після операційного втручання на обличчі ОСОБА_2 залишилися два шрами, один з яких, є сильно помітним і псує естетичний вигляд обличчя. З часу нанесення травми і по сьогоднішній день позивача турбують сильні болі в нижній щелепі, і він час від часу змушений приймати знеболюючі препарати. З урахуванням характеру та суспільної небезпеки вчинених протиправних дій щодо нього, їх наслідків, у вигляді помітних шрамів на обличчі, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у 150 000 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 відшкодування за завдану матеріальну шкоду у розмірі 84873,88 грн та компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої скоєним кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 83 617 (вісімдесят три тисячі шістсот сімнадцять) гривень 38 копійок матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок .

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гарасимів Богдан Ілліч, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 листопода 2024 року у справі №601/1068/24 та ухвалити нове рішення. Вказують, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначають, що моральна шкода позивачу ОСОБА_2 заподіяна не з вини відповідача ОСОБА_1 , а з вини самого потерпілого ОСОБА_2 , його протиправними і агресивними діями в стані алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 , що підтверджується вироком Личаківського районного суду м.Львова від 07.02.2024 року у справі №463/7910/23.

Згідно з п.5 постанови №4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа (фізична або юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Зазначають, що з метою доведення, що моральна шкода позивачу була заподіяна не з вини відповідача, а з вини позивача, який був у стані алкогольного сп`яніння і своєю протиправною поведінкою спровокував зазначений конфлікт, заявляли суду клопотання про допит свідків та витребування із Личаківського районного суду м.Львова кримінальної справи №463/7910/2 для дослідження в судовому засіданні, але суддя безпідставно відмовила у задоволенні зазначеного клопотання, не мотивуючи свого рішення про відмову дослідити ці докази, чим порушила вимоги ст.12 ЦПК України, яка гарантує змагальність сторін в процесі судочинства та ст.81ЦПК України, так як позбавила відповідача ОСОБА_1 довести обставини, на які він посилався, заперечуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2422,40 гривень, оскільки згідно п.6 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях.

Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гарасимів Б.І. апеляційну скаргу підтримали, з мотивів, викладених у ній, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення № 655, яке повернулося у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною ним адресою.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасника процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Гарасиміва Б.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що заявником фактично оскаржується рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.11.2024 в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2024 року у справі №463/7910/23, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік (а. с. 7).

Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2024 року встановлено наступні обставини:

« ОСОБА_1 24.06.2023 року близько 23:00 год., перебуваючи в парку «Знесіння», поблизу будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з мотивів особистих неприязних відносин, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним та з метою спричинення тілесних ушкоджень, реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар правою рукою в обличчя ОСОБА_2 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді травматичного, двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням фрагментів, відкритої рани губи та ротової порожнини та звих коронки 38-го зуба, що відноситься до середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я».

«В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та щиро розкаявся...»

«Дослідження доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_1 , які ніким не оспорювалися, судом за згодою учасників справи на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним».

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №51937 ОСОБА_2 з 25.06.2023 по 10.07.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» з діагнозом: перелом нижньої щелепи множинних локалізацій. Травматичний двобічний перелом кутів нижньої щелепи зі зміщенням фрагментів. Ретиновані зуби. Ретенція та дистопатія 38 зуба. Відкрита рана інших та декількох частин губи та ротової порожнини. Рвані та укушена рани слизової оболонки нижньої щелепи в ретромолярних ділянках та висхідної гілки нижньої щелепи зліва. Післяопераційна гематома привушно-жувальної ділянки справа (а.с.8).

Згідно результатів обстеження комп`ютерної томографії №9551/14384 від 25.06.2023 та №9856/14788 від 29.06.2023 у ОСОБА_2 виявлено двобічний перелом кута нижньої щелепи із залишковим зміщенням фрагментів. Перелом кута нижньої щелепи білатерально (а.с.9-11).

ОСОБА_2 були проведені рентгенологічні обстеження, що підтверджується результатами рентгенологічного обстеження №44607 від 25.06.2023, №45388 27.06.2023.

З висновку експерта №182/23 від 27.07.2023 вбачається, що у потерпілого ОСОБА_3 було виявлено: травматичний двобічний перелом нижньої щелепи зі зміщенням фрагментів, відкрита рана губи та ротової порожнини, звих коронки 38-го зуба. Вказані ушкодження могли утворитись 24 червня 2023 року від контакту з тупими предметами, яким міг бути удар (удари) кулаком сторонньої особи, і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я (а.с.12-13).

Згідно довідки КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» від 22.03.2024 надано перелік медикаментів, які використовувалися під час стаціонарного лікування в Центрі голови і шиї з 25.06.2023-10.07.2023.

Відповідно до довідки КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» від 22.08.2024 надано перелік медикаментів, які використовувалися під час стаціонарного лікування позивача в Центрі голови і шиї з 25.06.2023-10.07.2023, згідно якого визначено, які препарати використовувала лікарня за власні кошти, а які не за власні кошти, а саме: за кошти КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» були надані: цефтріаксон, диклофенак 3.0 (18 ампул), катетер периферичний, шприци 5.0 , шприци 10.0, система для внутрішньовенного введення, метронідазол 100.0 (2 фл.), Nа цитрат 50%, cангера 500 мг, NaCI 100, дексаметазон, лонгокаїн, NaCI 500 Адреналін 1.0, операційна сорочка; а також не за кошти лікарні використано диклофенак 3.0 (4 ампул), метронідазол 100.0 (7фл.), хлоргексидин дента 0.12% (1 фл), набір для операції бімаксилярного шинування назубними шинами (1 шт.), титанові міні-пластини та гвинти фірми «KLS Martin» (4 пласт. та 16 гв) та шовний матеріал Вікрил 3/0,4/0 (4 шт.).

Згідно розрахунку вартості наданих медичних послуг пацієнту ОСОБА_2 , який перебував на лікуванні у Центрі голови та шиї ВП «Лікаря Святого Пантелеймона» КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» з 25.06.2023 по 10.07.2023 становить 32479,09 грн., з яких коштами НСЗУ оплачено 15468,18 грн.

За час перебування на стаціонарному лікуванні позивачу було проведено КТ лицевого скелету 29.06.2023 вартістю 956,32 грн. (квитанція №970018 від 29.06.2023); проведено оперативне втручання 30.06.2023 вартістю 70300 грн. (квитанція №369 від 30.06.2023); придбано набір для шинування щелепи вартістю 6000 грн. (рахунок фактура №ст230625-1 від 25.06.2023); проведено КТ лицевого скелета вартістю 973,75 грн. (квитанція №048283 від 30.06.2023); були придбані ліки та медичні препарати на загальну суму 6477,81 грн., (25.06.2023 - 1015,74 грн., 241,50 грн., 145,90 грн.; 26.06.2023 - 229,50 грн., 1380,51 грн., 605,60 грн., 474,20 грн., 121,90 грн., 385,50 грн., 351,60 грн., 15 грн.; 30.06.2023 - 1075,50 грн., 435,36 грн.), що підтверджується доданими квитанціями та були витрати у КНП «Стоматологічна поліклініка №1» в розмірі 166 грн. згідно чеку №46 від 12.07.2023.

ОСОБА_3 було видано довідки про тимчасову непрацездатність студента №159 від 10.07.2023 з 25.06.2023 - 10.07.2023, №1 від 11.07.2023 з 11.07.2023 по 20.07.2023 (а.с.28-29).

Відповідно до виписки із медичної картки хворого клінічної лікарні планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги від 25.03.2024 ОСОБА_3 встановлені лікувальні та трудові рекомендації, пов`язані із станом після перелому щелепи (а.с.30).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, а тому враховуючи встановлені обставини справи, характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, які настали внаслідок кримінального правопорушення, їх тривалість та наслідки, істотність вимушених змін у його житті, пов`язані з цим його моральні переживання, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 83 617,38 грн матеріальної шкоди та 100 000 грн моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Крім цього, як роз`яснено у п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також, положеннями п. 9 даної постанови Пленуму роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Як вбачається з матеріалів справи, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2024 року у справі № 463/7910/23, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_1 24.06.2023 року близько 23:00 год., перебуваючи в парку «Знесіння», поблизу будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з мотивів особистих неприязних відносин, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, та з метою спричинення тілесних ушкоджень, реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар правою рукою в обличчя ОСОБА_2 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді травматичного, двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням фрагментів, відкритої рани губи та ротової порожнини та звих коронки 38-го зуба, що відноситься до середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що протиправними, умисними діями відповідача завдано моральної шкоди позивачу, а також те, що між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками у вигляді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень і моральних стражданнях існує прямий причиново - наслідковий зв`язок.

З врахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок фізичного болю та страждань, які позивач зазнав у зв`язку із вчиненням відповідачем кримінального правопорушення, йому було завдано моральну шкоду. Факт отримання тілесних ушкодженнь, які спричинили довготривалий розлад здоров`я, позбавило його можливості вести нормальний спосіб життя та докладати певних зусиль для організації свого життя, що безумовно негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача ОСОБА_1 150 000 грн.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20(провадження № 61-1132св22)).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Формулювання виключного переліку обставин, які мають істотне значення для визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, аж ніяк не означатиме збільшення для позивачки такого розміру до заявленого у позові. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 100 000 грн, оскільки врахував фактичні обставини конкретної справи, наявність вини та протиправних дій відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, а також характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, які настали внаслідок кримінального правопорушення, їх тривалість та наслідки, глибину його душевних та психічних страждань пов`язаних з ушкодженням здоров`я, істотність вимушених змін у його житті, пов`язані з цим його моральні переживання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, і підстав для зменшення такої суми колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів відхиляє посилання сторони відповідача на відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінільного правопорушення та про те, що ОСОБА_2 шкода була заподіяна внаслідок його протиправної, агресивної поведінки та в стані алкогольного сп`яніння, оскільки обставини вчинення кримінального правопорушення та вина ОСОБА_1 у його вчиненні, встановлено вироком Личаківського районного суду м.Львова від 07.02.2024 у справі №463/7910/23, який набрав законної сили та відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України такі обставини додатковому доказуванню не підлягають, та мають преюдиційне значення для спірних правовідносин. Крім того, як вбачається зі змісту вказаного вироку, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та щиро розкаявся.

Також не заслуговують на увагу, доводи представника заявника, що суддя безпідставно відмовила у задоволенні клопотання про допит свідків та витребування із Личаківського районного суду м.Львова кримінальної справи №463/7910/23 для дослідження в судовому засіданні з метою доведення, що моральна шкода позивачу була заподіяна не з вини відповідача, а з вини позивача, який був у стані алкогольного сп`яніння і своєю протиправною поведінкою спровокував зазначений конфлікт, оскільки як вбачається зі змісту зазначеного вироку Личаківського районного суду м.Львова від 07.02.2024, дослідження доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_1 , які ніким не оспорювалися, судом за згодою учасників справи на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним. Також, судом встановлено, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, з`ясовано, що ОСОБА_1 , правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого обвинувачення, сумнівів у його позиції немає, сторонам роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гарасимів Богдан Ілліч слід залишити без задоволення, а рішення Кременецькогорайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.35, 259, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гарасимів Богдан Ілліч залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення виготовлений 03 березня 2025 року.

Головуючий: Н. М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів