Справа № 359/910/25
Провадження № 2-ві/359/3/25
УХВАЛА

05 березня 2025 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюта О.Ю., вивчивши заяву ОСОБА_1 від 26 лютого 2025 року про відвід судді у цивільній справі № 359/910/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

встановив:

1. Суть процесуального питання, що розглядається суддею.
26 лютого 2025 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді. В обгрунтовання заяви ОСОБА_1 зазначив, що суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранова-Лесів І.В. вже приймала участь у розгляді справи №359/1538/21(про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав), де відповідачем був ОСОБА_1 . Вказує, що суддя Муранова-Лесів І.В. у справі №359/1538/21 прийняла рішення не на його користь та усіляко зовні демонструвала прихильність та симпатію до ОСОБА_2 шляхом надання їй процесуального сприяння, що створювало враження, що суддя Муранова-Лесів І.В. перебирає на себе обов`язки захисту ОСОБА_2 , що є неприпустимим для суду. Наявність численних переглядів у апеляційному та касаційному порядку рішення судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранова-Лесів І.В. у справі № 359/1538/21 дає підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості при розгляді справи №359/910/25. Вважає, що суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранова-Лесів І.В. прямо чи побічно зловживає своїми правами, заінтересована у результаті розгляду справи та вище зазначені обставини викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді. Тому приймаючи до уваги наявні умови для дискримінації при розгляді справи, просить відвести суддю Бориспільського міськрайонного суду Київської області Мурановій-Лесів І.В.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2025 року вказаний відвід визнано необґрунтованим та справу передано для вирішення питання в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 року заява про відвід була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю.

Відповідно до вимог ч.8 ст.40 ЦПК України суддя вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Процесуальні правовідносини регулюються главою 3 «Склад суду. Відводи» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

2. Норми процесуального права, якими керується суддя при розгляді заяви.
Відповідно до п.п. 3, 5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч.3 ст. 9 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так, у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі №5-15п12). У пункті 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Craxi v. Italy» від 7 грудня 2000 року зазначено, що професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в пункті 10 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення. Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Разом з тим, відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

3. Мотиви, якими керується суддя при розгляді заяви.
Встановлено, що у порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2025 року (а.с. 38) цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_1 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Мурановій-Лесів І.В. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 24 січня 2025 року (а.с.40,41) вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

У силу вимог ч.2 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказана вище цивільна справа надійшла на розгляд судді за результатами проведеного авторозподілу, незалежно від її волі та бажання. Вказана обставина свідчить про те, що суддя Муранова-Лесів І.В. у цивільній справі №359/910/25 є «судом, встановленим законом» у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Разом з тим, у матеріалах цивільної справи відсутні жодні докази на підтвердження наявності у судді Муранової-Лесів І.В. приватного інтересу при розгляді справ, в яких стороною є ОСОБА_1 , зокрема і в цивільній справі № 359/910/25. Наявність судового рішення в іншій справі, постановленій суддею Мурановою-Лесів І.В., наведена в ньому правова позиція суду,а також перегляд судами апеляційної та касаційної інстанції при його оскарженні, жодним чином не може свідчити про те, що розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про поділ майна суддею Мурановою-Лесів І.В. буде відбуватися упереджено, необ`єктивно, та не дає підстав сумніватися у безсторонності (неупередженості, об`єктивності) судді.
Відсутні також докази на підтвердження того, що суддя Муранова-Лесів І.В. прямо чи побічно особисто заінтересована у результаті розгляду вказаної цивільної справи. Крім того, твердження заявника ОСОБА_1 щодо особистої прихильності та симпатії судді Муранової-Лесів І.В. до відповідачки ОСОБА_2 , також не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

З огляду на це суддя висновує про відсутність підстав для відводу судді Бориспільського міськрайонного суду Муранової-Лесів І.В. від подальшого розгляду цивільної справи №359/910/25. Тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 належить відмовити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.258, ст.ст.260 ЦПК України, суддя

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді відмовити.

Цивільну справу № 359/910/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, повернути до канцелярії суду для передачі раніше визначеному складу суду для продовження судового розгляду.

Ухвала не підлягає апеляційному оскарженню та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.Ю. Семенюта