Справа №591/2172/25
Провадження № 2-з/591/20/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Сидоренко А.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Недведського Олега Олександровича про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

в с т а н о в и в :

04 березня 2025 року від ОСОБА_1 в особі представника адвоката Недведського О.О. надійшла заява про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить винести ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії щодо відчуження нерухомого майна (продажу, дарування, обміну) укладення договорів оренди, щодо житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Обгрунтовує заяву тим, що предметом заяви про забезпечення позову є те, що станом на 04 березня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо отриманих в позику коштів, за які вона фактично придбала, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності.

Вищевказана квартира була придбана згідно договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_2 за кошти отриманні від ОСОБА_1 за договором позики укладеному в простій письмовій формі з розпискою в той же день у того ж нотаріуса в присутності свідків, на виконання домовленостей позичальницею на позикодавця в той же день був складений заповіт на вищевказану квартиру.

Станом на сьогоднішній день позичальниця кошти не повертає та право власності перереєструвати не бажає, більш того виписала з вищевказаної квартири, де він фактично проживав останні 5 років, тому невжиття заходів із забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі, дозволить відповідачці зловживати своїми правами та діяти недобросовісно по відношенню до суду, порушити законні права позивача в разі ухвалення рішення на його користь.

Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Часиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, а саме позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачають обов`язок заявника зазначити в заяві про забезпечення позову предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Недведського О.О. про забезпечення позову неможливо визначити, з якими саме позовними вимогами має намір звернутися заявник з позовом, оскільки відсутнє зазначення матеріально-правової вимоги з наведенням способу захисту порушених прав заявника.

Крім того в заяві наведено про наявність спору щодо отриманих в позику грошових коштів, за якими було придбано нерухоме майно ОСОБА_2 , проте розмір грошових коштів не зазначено.

Відсутність відомостей про матеріально-правові вимоги майбутнього позову, з яким заявник має намір звернутися до суду, не надає можливості суду пересвідчитися в тому, що такий вид забезпечення позову у виді заборони власнику майна вчиняти дії щодо його відчуження є співмірним з позовними вимогами та буде спрямованим на запобігання недобросовісної поведінки власника майна з метою уникнення виконання рішення суду, або іншим чином сприятиме поновленню порушених чи оспорених прав або інтересів позивача.

Отже заявником не доведено обставин, які б вказували, що невжиття заходів забезпечення позову у наведений спосіб призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

За таких обставин заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150,153, 260, 261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Недведського Олега Олександровича про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.П.Сидоренко