ПОСТАНОВА

Іменем України

03 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 383/1288/21

провадження № 22-ц/4809/286/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І.О.,

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Знам`янської окружної прокуратури;

відповідач - Кетрисанівська сільська рада;

відповідач ОСОБА_1 ;

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника керівника Знам`янської окружної прокуратури в інтересах держави до Кетрисанівської сільської ради, ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 про визнання недійним рішення, скасування державної реєстрації, припинення речового права та встановлення порядку виконання рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2023 року (суддя Бондаренко В.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заявлених вимог

Перший заступник керівника Знам`янської окружної прокуратури звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом в інтересах держави, відповідно до якого просив:

-визнати недійсним рішення тридцять четвертої сесії Костомарівської сільської ради № 404 від 26 липня 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 »;

-скасувати держану реєстрацію та припинити речове право ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :02:000:5252;

-встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого прийняте судовне рішення є підставою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів щодо скасування реєстрації права ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :02:000:5252;

-стягнути з відповідача на користь прокуратури Кіровоградської області судовий збір, сплачений за подання позову.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2023 року накладено, зокрема, на ОСОБА_3 штраф в сумі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2684,00 грн, що підлягає стягненню в дохід державного бюджету.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказав, що прокурор просив застосувати до недопитаних свідків, які не з`явились до суду, штраф. При цьому, суд виходив з того, що свідки у справі, у тому числі - ОСОБА_3 , неодноразово викликались у судові засідання, однак, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, до суду не з`явились, та не повідомили про причини неприбуття.

При визначенні розміру штрафу судом враховано тривалість бездіяльності свідків та характер дій, вчинення яких вимагалося від свідка.

Вважав, що внаслідок недобросовісної бездіяльності свідків, зокрема ОСОБА_3 , суд позбавлений можливості провести розгляд справи у визначений законом строк. Така бездіяльність судом розцінена як недобросовісне виконання процесуальних обов`язків, що спрямоване на затягування розгляду справи, що фактично унеможливлює здійснення судом своєчасного розгляду справи протягом розумних строків.

Судом роз`яснено, що згідно з вимогами ч.6 ст.148 ЦПК України суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2023 року, ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині накладення на нього штрафу у сумі 2684,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 09 березня 2022 року ОСОБА_3 було призвано у Збройні Сили України по мобілізації. Зауважено, що як на момент винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, так і наразі скаржник перебуває у складі ЗСУ та бере безпосередню участь у бойових діях.

Зазначено, що дружина скаржника неодноразово приходила до Бобринецького районного суду Кіровоградської області та повідомляла про неможливість явки чоловіка у судове засідання з наведених вище причин, однак, судом вказана інформація була залишена поза увагою.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2023 року залишено без руху; встановлено строк для подання скаржником обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, доказів на підтвердження відповідних доводів, а також - для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду від 17 грудня 2024 року з підстав, що у ній зазначені, ОСОБА_3 продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Згідно з ухвалою суду від 07 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

09 січня 2025 року закінчено підготовчі дії; справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду у Кропивницькому апеляційному суді на 19 лютого 2025 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

У встановленому процесуальним законом порядку учасників справи та скаржника повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 83-92 том 3).

17 лютого 2025 року у системі «Електронний суд» сформовано клопотання про розгляд справи без участі скаржника та його представника (а.с. 93 том 3).

Учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та на участь в засіданні суду апеляційної інстанції не скористались, що в силу вимог ч. 3 ст. 360 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає перегляду апеляційним судом оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступного.

Дата судового рішення

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 1519/2-5034/11 від 5 вересня 2022року, виснував наступне.

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Виходячи з буквального тлумачення тексту другого речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України ця норма регулює відповідні правовідносини виключно у разі, коли йдеться про складення саме повного судового рішення.

У справі, яка переглядається, має місце згадана у частині четвертій статті 268 ЦПК України неявка всіх учасників справи, тому рішення проголошенню не підлягало, а значить і не охоплювалось назвою статті 268 ЦПК України «Проголошення судового рішення».

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи відбувався за відсутності сторін, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення 03 березня 2025 року.

Обставини справи

Ухвалою від 20 січня 2022 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області відкрито провадження у даній справі: постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання (а. с. 133-134 том 1).

24 червня 2022 року представником відповідачки та третьої особи до суду першої інстанції подано клопотання про виклик свідків у порядку ст. 91 ЦПК України, зокрема, ОСОБА_3 . Клопотання мотивоване тим, що зазначені у ньому свідки спростують обставини того, що відповідачка незаконно отримала земельну ділянку у власність (а.с. 217-218 том 1).

Згідно з ухвалою районного суду від 24 червня 2022 року було, зокрема, закрито підготовче провадження у справі; призначено справу до судового розгляду по суті; задоволено заяву про виклик свідків; на розгляд справи по суті викликано свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 ; попереджено свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання чи відмову від давання показань на вимогу суду (225 - 227 том 1).

У судовому засіданні 19 грудня 2023 року суд першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу (а.с. 213-215 том 2).

Апеляційним судом з`ясовано, що 09 березня 2022 року ОСОБА_3 був призваний у Збройні Сили України по мобілізації на підставі указу Президента України від 24 лютого 2024 року № 69/22 та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 10 березня 2022 року по теперішній час (а.с. 50-54 том 3).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Враховуючи наведене, ухвала Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2023 року переглядається апеляційним судом у тій її частині, що стосується ОСОБА_3 .

При цьому, колегією суддів зважено нате, що право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Пункт 8 ч. 2 ст.129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цьому конституційному положенню кореспондують норми ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і ст.17 ЦПК України.

У судовій практиці сформовано загальні принципи і підходи щодо прийнятності та обґрунтованості апеляційних та касаційних скарг осіб, які вважають, що рішення суду прийнято про їх права, обов`язки чи інтереси.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, судове рішення, що оскаржується особою, незалученою до участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи. Тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися судом апеляційної інстанції до уваги (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі №160/11823/20).

Колегія суддів звертає увагу, що перевірка права особи на звернення до суду з апеляційною скаргою передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується (розгляду по суті). Встановлення обставин, що свідчать про відсутність підстав для апеляційного оскарження, а отже і права на звернення до суду з апеляційною скаргою, є перешкодою для розгляду скарги по суті. Законність судового рішення може бути перевірено за скаргою належної особи. Такий підхід повністю узгоджується з принципом верховенства права та такою його складовою як правова визначеність. Безпідставний апеляційний перегляд призводить до порушення принципу правової визначеності (res judicata).

Статтею 65 ЦПК України визначено, що свідок є учасником судового процессу, проте не являється учасником справи, склад яких наведений у ст. 42 ЦПК України.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції містяться висновки про права та обов`язки ОСОБА_3 , а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для перегляду ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2023 року за цією апеляційною скаргою.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції зазначеним нормам процесуального закону не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_3 викликався до суду першої інстанції у даній справі як свідок.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

Положеннями ч. 1 ст. 90 та ч. 1 ст. 91 ЦПК України визначено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

Статтею 128 ЦПК України передбачено, зокрема, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка -повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом,- разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученною у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису також учасників справи телефонограмоютелеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно зі ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом (ст. 144 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 148 ЦПК суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених ч. 9 ст. 203 цього Кодексу. Під час здійснення судового контролю за виконанням судового рішення суд може стягнути в дохід державного бюджету з відповідача, боржника чи їх керівників (якщо відповідач, боржник є юридичною особою) штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обгрунтовуючи застосування до свідків, у тому числі ОСОБА_3 , заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, суд першої інстанції зазначив, зокрема, наступне: «В судові засідання, призначені на 13.09.2022 року, 13.10.2022 року, 20.10.2022 року, 05.01.2024 року, 22.02.2023 року, 29.05.2023 року, 08.08.2023 року, 19.12.2023 року свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили.».

Таким чином, судом стверджується, що ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи та не повідомляючи суд про причини неявки, не з`явився на виклик у судові засідання 13 вересня 2022 року, 13 жовтня 2022 року, 20 жовтня 2022 року, 05 січня 2023 року, 22 лютого 2023 року, 29 травня 2023 року, 08 серпня 2023 року, 19 грудня 2023 року, що, на переконання суду, унеможливило здійснення судом своєчасного розгляду справи протягом розумних строків.

Із наведеним колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

Так, судову повістку про виклик ОСОБА_3 у судове засідання 13 вересня 2022 року вручено у приміщенні Бобринецького районного суду адвокату Пономарьову О.В. представнику відповідачки та третьої особи у справі (а.с. 20 том 2). Докази вручення адвокатом зазначеної судової повіски скаржнику в матеріалах справи відсутні.

Копія поштового повідомлення про направлення судової повістки на адресу скаржника свідчить про вручення кореспонденції іншій особі за довіреністю (а.с. 31 том 2).

Направлення ОСОБА_3 судової повістки про виклик у судове засідання 13 жовтня 2022 року вбачається з наявної у справі копії поштового повідомлення, яке, однак, не містить жодної відмітки про вручення поштового відправлення: ані дати вручення у відповідній графі, ані підпису про отримання кореспонденції особисто адресатом, ані підпису про отримання судової кореспонденції (за довіреністю) іншою особою (а.с. 68 том 2).

Поштові конверти, якими на адресу ОСОБА_3 направлялись повістки про виклик у судові засідання 20 жовтня 2022 року та 05 січня 2023 року повернулись до суду першої інстанції із зазначенням причини невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 104, 118 том 2).

Направлення ОСОБА_3 судової повістки про виклик у судове засідання 22 лютого 2022 року вбачається з наявної у справі копії поштового повідомлення, яке не містить жодної відмітки про вручення поштового відправлення: ані дати вручення у відповідній графі, ані підпису про отримання кореспонденції особисто адресатом, ані підпису про отримання судової кореспонденції (за довіреністю) іншою особою (а.с. 130 том 2).

Судові повістки про виклик у судові засідання 29 травня 2023 року та 08 серпня 2023 року свідків, зокрема, ОСОБА_3 , місцевим судом направлено на адресу Бобринецького відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області, а поштовий конверт, яким на адресу скаржника направлялась судова повістка повернувся по причині відсутності адресата за вказаною адресою (а.с. 150, 162, 169 том 2).

Апеляційним судом враховано, що докази вручення прокурором за дорученням суду судових повісток про виклик свідків, зокрема ОСОБА_3 , у судові засідання 29 травня 2023 року та 08 серпня 2023 року, у справі відсутні.

Наявна у матеріалах справи копія повідомлення про вручення поштового відправлення, направленого судом ОСОБА_3 20 листопада 2023 року, вкладенням до якого ймовірно була порвістка про виклик свідка у судове засідання 19 грудня 2023 року, не містить ані підпису про отримання кореспонденції особисто адресатом, ані підпису про вручення судової кореспонденції іншій особі (а.с. 207 том 2).

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів вручення ОСОБА_3 судових повісток про виклик у судові засідання 13 вересня 2022 року, 13 жовтня 2022 року, 20 жовтня 2022 року, 05 січня 2023 року, 22 лютого 2023 року, 29 травня 2023 року, 08 серпня 2023 року та 19 грудня 2023 року або ж повідомлення свідка про виклик до суду будь-яким іншим передбаченим процесуальним законом шляхом.

Колегією суддів також зважено на те, що з 09 березня 2022 року скаржник проходить службу у Збройних Силах України. Так, згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 з 09 березня 2022 року призваний у Збройні Сили України по мобілізації на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/22. Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 , виданої 08 квітня 2022 року за №1203, старший солдат ОСОБА_3 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 10 березня 2022 року по теперішній час. Зі змісту довідки Ф. 5, виданої 27 січня 2024 року за №9 Військовою частиною НОМЕР_3 вбачається, що військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації старший солдат ОСОБА_3 перебуває на військовій службі в в/ч НОМЕР_3 з 07 жовтня 2023 року по теперішній час.

Таким чином, за відсутності у матеріалах справи доказів належного повідомлення скаржника про виклик у судові засідання у даній справі, а також враховуючи фактичну обставину проходження останнім військової служби у Збройних Силах України з 09 березня 2022 року та до цього часу, що у будь-якому випадку унеможливлювало його явку до суду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваної ухвали допущені порушення вимог процесуального закону, які призвели до неправильного вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_3 заходу процесуального примусу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що подана скаржником апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню.

Судові витрати

За подання апеляційної скарги на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2023 року у даній справі ОСОБА_3 сплачено судовий збір у сумі 605,60 грн.

У питанні відшкодування скаржнику понесених ним судових витрат, у зв`язку з апеляційним розглядом справи, колегія суддів виходить із наступних міркувань.

Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України серед основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом, здійснює прокуратура.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20).

В судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (п. 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18).

Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 у справі № 912/2385/18 та від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20.

Отже, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення.

Також варто звернути увагу на те, що відповідно до ч. 5 ст. 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Разом із цим загальна норма ч. 1 ст. 57 ЦПК України передбачає, що органи та інші особи, які відповідно до ст. 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Частиною 2 ст. 49 ЦПК України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у ст. 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частини 1 та 2 ст. 43 ЦПК України містять переліки прав та обов`язків учасників справи, які не є вичерпними.

За змістом наведених положень процесуального закону прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених відповідним процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом, він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду.

З урахуванням наведеного, звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21).

Апеляційним судом також враховуються висновки Верховного суду, викладені у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 760/18179/23.

У справі, що переглядається, апеляційним судом з`ясовано, що клопотання про застосування до свідків, у тому числі ОСОБА_3 , засобу процесуального примусу було заявлено у судовому засіданні саме прокурором, що вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, апеляційний суд, керуючись принципом обов`язковості відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом, вважає, що витрати скаржника зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню прокурором як ініціатором необґрунтовано задоволеного судом першої інстанції клопотання.

У зв`язку з тим, що Бобринецький відділ Знам`янської окружної прокуратури та Знам`янська окружна прокуратура статусу юридичних осіб не мають, особою, з якої підлягають стягненню витрати скаржника зі сплати судового збору є Кіровоградська обласна прокуратура.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2023 року у частині накладення штрафу на ОСОБА_3 .

Стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 605,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний