ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року

м. Харків

справа № 634/1203/24

провадження № 22-ц/818/1559/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Маміної О.В.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач за первісним повозом відповідач за зустрічним Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»,

відповідач за первісним повозом позивач за зустрічним ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 16 грудня 2024 року, постановлену суддею Зимовським О.С.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ПрАТ «Харківенергозбут» звернувся до суду із позовом, в якому просило стягнути ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 41404,08 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн.

Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

14 грудня 2024 року ОСОБА_1 до суду подано зустрічну позовну заяву, в якій просив зобов`язати відповідача сплатити матеріальну шкоду за витрачений час на судовий розгляд, в розмірі мінімальної ставки заробітної плати на створення цього позову за 72 години робочого часу; зобов`язати відповідача сплатити моральну шкоду в розмірі заявленої відповідачем суми боргових зобов`язань, накладених оператором на підставі неконституційних нормативно правових актів встановлених НКРЕКП; зобов`язати Кабінет Міністрів України згідно ст.1, ст. 3, ст.19, ст.46, ст.48, ст.49, ст.116 Конституції України, ст.191 Господарського кодексу України встановити ціни за газ, за воду, за електроенергію, за житлово-комунальні послуги у відповідності до ЗУ «Про прожитковий мінімум», ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», ЗУ «Про межу малозабезпеченості», ЗУ «Про мінімальний споживчий бюджет», згідно розміру встановленому Постановою Верховної Ради України № 512-XIV від 18 березня 1999 року «Про оплату житлово-комунальних послуг населенням України» - не більше 15% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 16 грудня 2024 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 . Зустрічну позовну заяву повернуто заявнику. Роз`яснено позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для спільного розгляду.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд неповно встановив обставини у справі та дійшов необґрунтованого висновку про те, що спільний розгляд первісного та зустрічного позову не є доцільним, а задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги за зустрічним позовом не підлягають об`єднанню в одне провадження з первісним, оскільки їх спільний розгляд не є доцільним, а задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а тому зустрічна позовна заява, відповідно до положень ч. 3 ст. 194 ЦПК України, підлягає поверненню заявникові. Крім того, вимога, зобов`язати Кабінет Міністрів України встановити ціни за газ, за воду, за електроенергію, за житлово-комунальні послуги не більше 15% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підлягає розгляду в порядку КАС України.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Зокрема, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частинами першої, другої статті 193 ЦПК України передбачено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

У пунктах 43, 44 постанови від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18 (провадження № 12-24гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись, зокрема, у такому:

- обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах;

- вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись;

- задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483 цс 19).

Прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

Зазначене тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 522/14499/21, провадження № 61-10754 св 22.

Метою пред`явлення зустрічного позову є спільний розгляд позовів в інтересах процесуальної економії, а в ряді випадків - уникнення постановлення суперечливих судових рішень.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 143/346/22, провадження № 61-10815св22.

Як вбачається з матеріалів справи Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 41404,08 грн.

Предметом первісного позову є стягнення з відповідача на користь позивача грошових кошти у розмірі 41404,08 грн як суму боргу за спожиту електричну енергію та суму судових витрат.

Предметом зустрічного позову є вимоги про зобов`язання відповідача сплатити матеріальну шкоду за витрачений час на судовий розгляд, в розмірі мінімальної ставки заробітної плати на створення цього позову за 72 години робочого часу; зобов`язання відповідача сплатити моральну шкоду в розмірі заявленої відповідачем суми боргових зобов`язань накладених оператором на підставі неконституційних нормативно правових актів встановлених НКРЕКП; та зобов`язання Кабінет Міністрів України згідно ст.1, ст. 3, ст.19, ст.46, ст.48, ст.49, ст.116 Конституції України, ст.191 Господарського кодексу України встановити ціни за газ, за воду, за електроенергію, за житлово-комунальні послуги у відповідності до ЗУ «Про прожитковий мінімум», ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», ЗУ «Про межу малозабезпеченості», ЗУ «Про мінімальний споживчий бюджет», згідно розміру встановленому Постановою Верховної Ради України № 512-XIV від 18 березня 1999 року «Про оплату житлово-комунальних послуг населенням України» - не більше 15% від прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність.

Отже, предмети та підстави первісного та зустрічного позовів є різними. Відповідно, різними є й предмети доказування за ними. Зв`язок між вимогами зустрічного та первісного позовів є лише опосередкованим.

Крім того, вимоги щодо зобов`язання Кабінету Міністрів України здійснити певні дії не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки їх спільний розгляд не є доцільним, а задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тобто відсутні встановлені процесуальним законом підстави для спільного розгляду обох позовів, то за таких обставин прийняття зустрічного позову та об`єднання його в одне провадження з первісним є недоцільним.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що спільний розгляд первісного та зустрічного позовів у цій справі не є доцільним та матиме наслідком зволікання зі своєчасним розглядом справи.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у прийнятті зустрічного позову.

При цьому, вимоги зустрічного позову відповідача можуть бути заявлені у самостійному позові з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування. Право відповідача на доступ до правосуддя не порушено.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права.

Підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 16 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова