Справа № 478/140/25 Провадження № 2/478/129/2025
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2025 року смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючого судді Томашевського О.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Григоренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Казанка, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газотранспортної системи «Миколаївгаз» про визнання дії/бездіяльності незаконними та стягнення майнової шкоди,

встановив:

02 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Оператор газотранспортної системи «Миколаївгаз» про визнання дії/бездіяльності незаконними та стягнення майнової шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач до 2021 року був споживачем послуг, які надавалися відповідачем. 18 травня 2021 року працівниками АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» постачання газу позивачеві було припинено шляхом механічного від`єднання від газорозподільної системи, встановленням заглушки опломбованої штатною пломбою на фланець газопроводу, розташований на сусідній приватній території домоволодіння. Акт відключення позивач того дня не отримав, а отримав його лише разом із позовною заявою відповідача у справі про стягнення з нього заборгованості за газопостачання.

Як зазначає позивач, то відповідач обґрунтовує відключення у нього газопостачання проведенням ремонтних робіт по АДРЕСА_1 . Проте, після проведення ремонтних робіт не було забезпечено повторне підключення позивача до системи газопостачання, а саме відключення позивача від газопостачання відбувалось фактичним від`єднанням позивача від газової магістралі, що свідчить про розірвання відповідачем договору про газопостачання в односторонньому порядку.

Як вказує позивач, в результаті незаконних дій відповідача з припинення в його домоволодінні газопостачання, ним було закуплені: електрична варильна поверхня, вартістю 11 345 грн для приготування їжі; електричний бойлер, вартістю 5488 грн для нагріву води; електрокотел, вартістю 2564 грн для підтримання санітарних норм температури повітря в жилих приміщеннях; твердопаливний котел, вартістю 23600 грн та необхідна автоматика до нього; великі об`єми дров та вугілля.

Всі ці обставини також призвели до отримання позивачем моральної шкоди, яка ним оцінюється в 10000 грн.

Як також вказує позивач, за безпідставне припинення розподілу газопостачання споживачу з вини відповідача, останній повинен відшкодувати йому вартість та об`єм недовідпущеного природного газу, що передбачено п.п. 1 п. 4 глави 2 Розділу ХІ Кодексу ГРС, що за розрахунками позивача складає 80 723,95 грн за період з 18.05.2021 року по 24.10.2024 року.

Виходячи з наведених обставин, позивач просить суд:

- визнати порушенням закону дії/бездіяльність АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» щодо відновлення газопостачання позивачу ОСОБА_2 припиненим відповідачем з власної ініціативи, що призвело до припинення послуги з без перебійної подачі газу з 18.05.2021 року по 24.04.2024 року у будинок за адресою: АДРЕСА_1 та такими, що здійсненні в порушення Кодексу газорозподільних систем, Правил постачання природного газу та Закону України «Про захист прав споживачів»;

- стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь позивача ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану позивачу незаконними діями/бездіяльністю відповідача, які обумовили додаткові зусилля позивача щодо організації свого життя внаслідок незаконного припинення газопостачання з 18.05.2017 року по 24.10.2024 року, моменту подачі позову в розмірі 42997 грн;

- стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» солідарно на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн, внаслідок незаконних дій/бездіяльності при відновленні газопостачання з 18.05.2017 року по 24.10.2024 року (моменту відновлення газопостачання) та інших протиправних дій/бездіяльності, які обумовили додаткові зусилля позивача щодо організації свого життя;

- стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь позивача ОСОБА_1 вартість недовідпущеного об`єму природного газу за період з 18.05.2021 року по 24.10.2024 року (моменту подачі позову) у розмірі 80 723,95 грн.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 10 год. 00 хв. 05 березня 2025 року.

24 лютого 2025 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, яким проти позовних вимог відповідач заперечував повністю. Як зазначив відповідач, то відповідно до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» від 2015 року відбулось реформування газової сфери, а саме: розмежовано функції розподілу та постачання природного газу населенню. На момент виникнення спірних правовідносин відповідач здійснював повноваження щодо розподілу природного газу на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ та з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ на території м. Миколаїв та Миколаївської області. З 14 травня 2019 року було проведено реєстрацію змін до установчих документів ПАТ «Миколаївгаз» та змінено назву юридичної особи відповідача на АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз». Отже, на момент виникнення спірних правовідносин, АТ «Миколаївгаз» було Оператором газорозподільних мереж (ГРМ).

У спірному періоді позивач був побутовим споживачем природного газу, мав відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та присвоєний ЕІС - код № 56ХМ24В48853296Р, загальна орієнтовна площа, 120 м.куб.

14 травня 2021 року працівниками газової установи було проведено обхід трас газопроводів, зокрема і АДРЕСА_1 та виявлено на вказаній вулиці пошкодження ізольованої втулки на фланцевому з`єднанні (ІФЗ) біля житлового будинку № 120, що потребувало проведення ремонтних робіт ІФЗ на газопроводі.

Відповідно до п.п. 8 п. 1 Глави 7 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем, Оператор ГРМ може припинити/ обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єктах споживача, у випадку, зокрема: визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру та проведення ремонтно відновлювальних робіт.

Таким чином, 18.05.2021 року працівниками відповідача було тимчасово припинено газопостачання у АДРЕСА_1 та ще п`яти будинків у зв`язку з проведенням ремонтних робіт та робіт з технічного обслуговування ділянки надземного газопроводу низького тиску з відключенням газопостачання. Про проведення ремонтних робіт споживачі не повідомлялись, оскільки вони тривали менше 5 годин.

Відповідач вказує, що за п. 7.17 розділу VІІ Правил безпеки газопостачання, всі об`єкти системи газопостачання і газове обладнання перед їх підключенням до діючих газопроводів, а також після ремонту підлягають зовнішньому огляду і опресуванню повітрям. Пуск газу в газопровід без його зовнішнього огляду та контрольного опресування не допускається. Тому, після закінчення ремонтних робіт, газопостачання до будинків по АДРЕСА_1 було відновлено після проведення огляду об`єктів системи газопостачання, окрім будинку позивача, у зв`язку з відсутністю доступу до системи газопостачання для проведення перевірки системи на герметичність. У зв`язку цим, позивачу було припинено газопостачання шляхом установки інвентарної заглушки на газопровід.

Виходячи з цього, припинення газопостачання позивачу відбулось шляхом встановлення інвентарної заглушки без механічного від`єднання від газових мереж та газорозподільної мережі, на чому наполягає позивач.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди відповідач зазначає, що правові підстави для її стягнення відсутні.

Також відповідач заперечив проти позовних вимог в частині стягнення вартості недоотриманого природного газу, оскільки дії відповідача з припинення газопостачання позивача не були безпідставними, а розрахований позивачем об`єм недоотриманого природного газу взагалі не погоджувався за відповідний період з відповідачем.

25 лютого 2025 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі з підстав п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою суду від 05.03.2025 року в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі було відмовлено.

В судове засідання сторони не прибули. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Згідно отриманої телефонограми, позивач просив суд провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Згідно поданої представником відповідача заяви від 05.03.2025 року, остання просила суд провести судове засідання без участі представника відповідача.

Виходячи з наведених обставин, оскільки сторони у справі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання та не виявили бажання бути присутніми у судовому засіданні, клопотали про проведення судового засідання без їх участі, суд приходить до висновку, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Як вбачається з позовної заяви та не заперечується сторонами, позивач до 18.05.2021 року був споживачем послуг з газопостачання та транспортування газу, за адресою домоволодіння: АДРЕСА_1 , опалювальною площею 120 кв.м., що підтверджується, зокрема, копією витягу з особового рахунку № НОМЕР_1 за період 2020-2022 роки (а.с. 10); копією розрахунку річної замовленої потужності за період 2016, 2019-2021 роки (а.с. 9,11); копією витягу з особового рахунку № НОМЕР_1 по об`ємам споживання за період 2018-2020 роки (а.с. 33).

З наданої відповідачем копії денного завдання на 14 травня 2021 року (а.с. 35) судом встановлено, що 14.05.2021 року було проведено обхід газопроводів та дворових вводів за маршрутною картою № 10 по АДРЕСА_1 та при проведеному обході було виявлено зауваження до траси газопроводу, а саме: пошкоджено ізолювальні втулки на фланцевому з`єднанні біля житлового будинку АДРЕСА_2 , що передбачає проведення ремонтних робіт ІФЗ на газопроводі.

Тобто, 14 травня 2021 року в межах житлових будинків по АДРЕСА_1 , було встановлено необхідність проведення ремонтних робіт на газопроводі.

Як встановлено судом, 18.05.2021 року працівників АТ «Миколаївгаз» на підставі наряду допуску № 109, на період часу з 8 год 15 хв 18.05.2021 року по 12 год 30 хв 18.05.2021 року було направлено для виконання газонебезпечних робіт, а саме: ремонту ізольованих фланцевих з`єднань на газопроводі по АДРЕСА_1 (а.с. 34) з визначеною послідовністю основних операцій, а саме: огородження місця проведення робіт; проведення зовнішнього огляду системи газопостачання; підготовці необхідного інструменту, приладів та пристосування; відключення подачі газу за допомогою вимикаючого пристрою; повідомлення абонентів про відключення газу; встановлення тимчасової шунтувальної перемички; відвернення гвинтів ІФЗ, очистки, які слід замастити; роз`єднання фланців, зняття старої прокладки; очистка поверхні фланців від бруду; установку нової прокладки та відцентрування фланців; встановлення болтів з шайбами та ізолювальними втулками з обох сторін фланця; звернення гайки на болтах; зняття тимчасової шунтувальної перемички; відновлення газу; обмилення місць можливих витоків газу з усуненням витоків газу (при їх виявленні) тощо. Згідно з записом, який міститься на зворотній стороні наряду допуску, роботу було виконано згідно наряду о 12 год 30 хв. 18.05.2021 року.

Виданий наряд було зареєстровано в журналі нарядів допусків на виконання газонебезпечних робіт за номером 109 (а.с. 36).

18 травня 2021 року газопостачання в домоволодінні позивача, за адресою: АДРЕСА_1 було припинено, про що свідчить надана суду копія акту № 170 від 18.05.2021 року (а.с. 4). Зі змісту вказаного акту убачається, що припинення газопостачання відбулось шляхом опломбування фланцевого з`єднання з установкою заглушки. Згідно з окремим записом, що міститься в акті № 170 від 18.05.2021 року убачається, що на час відновлення газопостачання після ремонтних робіт, споживач був відсутній для поновлення газопостачання.

Таким чином, ремонтні роботи, що проводились 18.05.2021 року фахівцями відповідача передбачали, в тому числі, відключення споживачів від газопостачання з подальшим підключенням газу по завершенню таких ремонтних робіт. Натомість, після проведення ремонтних робіт газопостачання до домоволодіння позивачу відновлено не було з огляду на відсутність останнього в домоволодінні. Про наведене свідчить допис, що міститься в акті № 170 від 18.05.2021 року та іншої інформації матеріали справи не містять.

З наданих позивачем доказів убачається, що позивачем було складено на адресу відповідача заяву від 09.09.2023 року (а.с. 8), згідно якої позивач просив відповідача надати письмові пояснення про причину відключення газу та підтверджуючи документи, витяг з особового рахунку про об`єм використаного газу за період з 01.01.2016 року по 01.09.2023 року, просив надати помісячний розрахунок нарахування та оплати за використаний газ, надати докази приєднання до договору тощо, також позивач просив забезпечити прибуття фахівця відповідача для складання акту претензії.

Докази, які свідчать про направлення/отримання відповідачем даної заяви позивача від 09.09.2023 року матеріали справи не містять.

Окрім цього, позивачем також було надано суду копію зображення щодо листування останнього за допомогою електронної пошти з відповідачем (а.с. 12) зі змісту яких убачаються вимоги позивача щодо поновлення газопостачання в його домоволодіння.

Встановивши наведені обставини, суд враховує наступне.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У статті 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Також суд не може вийти за межі позовних вимог та усупереч принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (що вказується у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 06 листопада 2019 року у справах № 464/4574/15-ц, № 756/17180/147-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 01 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц та інших).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує протиправним припиненням в його домоволодінні газопостачання, що полягає в протиправних діях/бездіяльності відповідача та не відновленням газопостачання за його зверненням. Як наслідок, похідними вимогами позивача від протиправності дій/бездіяльності відповідача є стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також вартості недовідпущеного об`єму природного газу.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

За змістом частин першої та четвертої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом розглянуто справу в межах підстав позову визначених позивачем та з урахуванням доказів, наданих сторонами.

Сторонами визнається, що позивач був споживачем природного газу, який постачався в його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , по 18 травня 2021 року.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року (далі по тексту - Кодекс ГРС), Правилами безпеки систем газопостачання, затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 285 від 15 травня 2015 року (далі по тексту - ПБСГ).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

За пунктом 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРС Оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу.

Згідно підпункту 1, 4 - 6 глави 7 розділу VІ Кодексу ГРС Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема, у таких випадках: 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт.

Припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) споживачу здійснюється, зокрема, шляхом перекриття запірних пристроїв або встановлення інвентарної заглушки та їх опломбування.

Відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).

Згідно з пунктом 7.1 розділу VII ПБСГвизначено, що до газонебезпечних робіт належать, зокрема: пуск газу в системи газопостачання об`єктів після ремонту; технічне обслуговування і ремонт діючих зовнішніх і внутрішніх газопроводів, споруд систем газопостачання, комбінованих будинкових регуляторів тиску, газообладнання ГРП, ШГРП, ГРУ, газовикористовуючих установок, обладнання насосно-компресорних і наповнювальних відділень, зливних естакад ГНС, ГНП, АГЗС, АГЗП, резервуарів ЗВГ, а також вибухозахищеного електрообладнання.

За змістом пункту 7.4 розділу VII ПБСГгазонебезпечні роботи необхідно виконувати бригадою у складі не менше двох працівників. Уведення в експлуатацію індивідуальних ГБУ, а також окремих газових приладів і апаратів у житлових будинках, технічне обслуговування та ремонт газового обладнання житлових і громадських будинків допускається виконувати одним працівником.

На виконання газонебезпечних робіт повинен видаватися наряд-допуск, в якому передбачають основні заходи безпеки виконання цих робіт. У наряді-допуску зазначають строк його дії, час початку і закінчення роботи. При неможливості закінчення роботи у встановлений строк наряд-допуск підлягає продовженню особою, що його видала. Всі об`єкти систем газопостачання і газове обладнання перед їх підключенням до діючих газопроводів, а також після ремонту підлягають зовнішньому огляду і опресовуванню повітрям. Пуск газу в газопровід без його зовнішнього огляду та контрольного опресовування не допускається. Роботи, пов`язані з розгерметизацією зовнішніх і внутрішніх газопроводів, обладнання (заміна арматури, фільтрів, лічильників тощо), необхідно проводити на відключеній ділянці газопроводу (п.п. 7.5, 7.10, 7.17 Правил).

Як було встановлено судом з наряду-допуску № 109 на виконання газонебезпечних робіт, в період часу з 8 год 15 хв 18.05.2021 року по 12 год 30 хв 18.05.2021 року було проведено ремонт фланцевих з`єднань на надземному газопроводі по вулиці Набережна № 120-130 смт. Казанка, Миколаївської області, які між іншим включали припинення газопостачання з подальшим його відновленням. Згідно з актом № 170 від 18.05.2021 року про припинення газопостачання природного газу, постачання газу позивачу відновлено не було через неможливість дотримання заходів безпеки через відсутність в домоволодінні мешканців. Акт № 170 від 18.05.2021 року позивачем не оскаржувався.

Таким чином, з досліджених судом доказів та з аналізу наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено протиправності дій з припинення газопостачання в його домоволодінні 18 травня 2021 року зі сторони відповідача, оскільки підставою припинення газопостачання слугували проведені ремонтні роботи, які й передбачали припинення газопостачання споживачів з метою забезпечення заходів безпеки при проведенні газонебезпечних робіт, в той час як відновлення позивачу газопостачання без його присутності та без дотримання заходів безпеки було неможливим.

Матеріали справи не містять також будь-яких доказів звернення позивача до відповідача з метою відновлення газопостачання, відмови чи ухилення у його відновленні зі сторони відповідача. При цьому, надані позивачем копії звернень на адресу відповідача за своїм змістом є скаргами на дії працівників відповідача та спрямовані на доведення позивачем протиправності дій відповідача, а не відновлення газопостачання у порядку та спосіб визначений главою 7 розділу VІ Кодексу ГРС.

Окрім цього, суд враховує постанову Миколаївського апеляційного суду від 03.02.2025 року у справі № 478/930/24 наданій відповідачем по справі. У вказаній справі позивач наголошував на протиправності припинення у нього газопостачання працівниками відповідача, що відбулось 18.05.2021 року. Не зважаючи на часткову тотожність правовідносин справи № 478/930/24 із даною справою, суд приймає до уваги висновок апеляційної інстанції в частині встановлених обставин, а саме, що 18.05.2021 року працівниками відповідача було проведено ремонтні роботи, внаслідок чого було припинено газопостачання до домоволодіння позивача, а також той факт, що відновлення газопостачання до домоволодіння позивача не відбулось через його відсутність у домоволодінні.

Таким чином, враховуючи всі наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо протиправності дій/бездіяльності відповідача не доведено за результатами судового розгляду справи, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивача на припинення газопостачання в період короновірусної хвороби, то суд вважає їх хибними з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 31 розділу ІІ Закону України від 17.03.2020 року № 530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» було передбачено, що на території регіонів України (областей, м. Києва, м. Севастополя), на яких установлений "червоний" рівень епідемічної небезпеки поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), на період дії "червоного" рівня епідемічної небезпеки та протягом 30 днів з дня його скасування забороняється припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Тобто, вказаними правовими нормами було передбачено заборону припинення надання житлово комунальних послуг лише з підстав їх не сплати (повної чи часткової), а не взагалі, на що посилається позивач.

З приводу заявлених позовних вимог стосовно стягнення з відповідача майнової шкоди завданої незаконними діями/бездіяльністю відповідача, а також моральної шкоди та стягнення вартості недовідпущеного об`єму природного газу, які походять від основної вимоги позивача щодо протиправності припинення газопостачання, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

З частин першої, другої статті 1166 ЦК України вбачається, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Наведене свідчить про те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України).

У постанові від 27 січня 2020 року по справі № 466/8067/14-ц Верховний Суд зазначив, що відключення житла громадянина від газопостачання в цілому однозначно слід вважати грубим втручанням в приватне життя особи. Так, відключення позбавляє особу належних умов до існування, призводить до змін у побуті, укладі життя особи, тощо.

Відповідно, таке втручання повинно ґрунтуватись на законі, переслідувати законну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві (стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Між тим, встановлені судом обставини свідчать про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки протиправний характер припинення його домоволодіння від газопостачання не вбачається, в той час як право на відшкодування шкоди (матеріальної та моральної) залежить від умови, що дії винної особи були неправомірними.

Так само, стягнення вартості недовідпущеного об`єму природного газу за період з 18.05.2021 року по 24.10.2024 року, в заявленому позові позивачем, залежить від протиправного характеру дій/бездіяльності відповідача, які б призвели до недоотримання позивачем всього об`єму природного газу.

З огляду на недоведеність перед судом протиправності дій відповідача щодо припинення газопостачання, позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, а також недовідпущеного об`єму природного газу за період з 18.05.2021 року по 24.10.2024 року, задоволенню не підлягають.

Враховуючи всі наведені вище обставини, які були встановлені судом, беручи до уваги підстави позову, відсутність у суду права вийти за межі позовних вимог, досліджені судом докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача не підлягають задоволенню з огляду їх необґрунтованості та недоведеності перед судом.

Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору такі витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Погранична, 159, ) про визнання дії/бездіяльності незаконними та стягнення майнової шкоди відмовити.

Витрати на сплату судового збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Томашевський