КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/947/3/25
УХВАЛА

27.02.2025

Київськийрайонний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Петренка В.С.,

за участю секретаря - Торгонської В.М.,

розглянувши матеріали скарги представника боржника ОСОБА_1 адвоката Крутоголової Оксани Олександрівни на бездіяльність начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Саламахи Вадима, подану по цивільній справі № 2-55/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2024 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Крутоголову Оксану Олександрівну звернувся до Київського районного суду м. Одеси із скаргою на бездіяльність начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Саламахи Вадима, подану по цивільній справі №2-55/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.07.2024 року ініційовано розгляд справи про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі №2-55/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, закінченої ухваленням рішення. Передано до канцелярії Київського районного суду м. Одеси копію ухвали для реєстрації цивільної справи про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі №2-55/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Зупинено провадження у цивільній справі за скаргою представника боржника ОСОБА_1 адвоката Крутоголової Оксани Олександрівни на бездіяльність начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Саламахи Вадима, подану по цивільній справі №2-55/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Луняченко В.О. від 12.11.2024 року відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі №2-55/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 провадження у справі за скаргою представника боржника ОСОБА_1 адвоката Крутоголової Оксани Олександрівни на бездіяльність начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Саламахи Вадима, поданою по цивільній справі №2-55/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості поновлено.

В обґрунтування скарги на бездіяльність начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) представник скаржника посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2009 року, справа № 2-5/2009 року, позов Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 050 641, 67 грн, судові витрати по оплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ.

11.11.2010 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 2-55/09, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми у розмірі 2 052 371,67 грн., який перебував на примусовому виконанні у Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в межах виконавчого провадження № 31664862.

Постановами заступника начальника Першого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 6.03.2012р. за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження за №31664862 та накладено арешт всього нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

05.09.2012 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, керуючись п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 за №606-ХІV, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу №31664862.Виконавче провадження №31664862 за закінченням терміну зберігання було знищено відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5.

Відповідно до Договору відступлення права вимоги від 30.10.2018 року, всі права вимоги банку за кредитним договором № 014/80054/74/84013 були відступлені ПАТ «Оксі банк». Цього ж дня, на підставі Договору відступлення права вимоги від 30.10.2018 року, право вимоги за вказаним кредитним договором були відступлені ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», останнє, в свою чергу, відступило право вимоги за кредитним договором новому кредитору, ОСОБА_3 ,на підставі Договору про відступлення права вимоги № 30-10/18/14.

Отже, 30 жовтня 2018 року, фізична особа ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), як новий кредитор, набув права вимоги за Кредитним договором №014/80054/74/84013 від 11 жовтня 2007 року, укладеним між акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

07.01.2025 року від Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на скаргу, в якому представник у задоволенні скарги просив відмовити. Зазначив, що за наведених обставин та за умов чинності постанов виконавчого провадження та про арешт майна боржника, для зняття відповідного арешту необхідна ухвала суду про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 2-55/09, виданого 11.11.2010 року Київським районним судом м. Одеси (п. 20 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 02.04.2012р. № 512/5), оскільки з урахуванням положень ст.ст. 14, 15, 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі «Закон № 1404-VIII») Відділ позбавлений можливості встановлювати факти (обставини) стосовно виконання боржником вимог відповідного виконавчого документу поза межами виконавчого провадження, на користь особи, що не є (не була) стороною виконавчого провадження.Також зазначив, що сама по собі тривалість накладеного арешту не є підставою для його скасування ані за Законом № 606-XIV, який був чинний під час повернення виконавчого документу стягувачу, ані відповідно до діючого Закону 1404-VIII.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з`явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

В судове засідання 27.02.2025 року представник Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) не з`явився, про час та місце засідання був повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заявник та його представник про час та місце засідання були повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, проте представник заявника 27.02.2025 року надіслала заяву про розгляд справи за відсутності її та заявника. Просила скаргу задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-ХІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 606-ХІV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Повернення виконавчого документа стягувачу є одним із способів закінчення виконавчого провадження. Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок зняття арешту, накладеного на майно боржника у разі закінчення виконавчого провадження.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У випадку, коли виконавець, зокрема, під час відкриття виконавчого провадження, виконав вимоги ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» щодо накладення арешту на майно (кошти) боржника, то під час закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, виконавець зобов`язаний застосувати положення частини другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа повинен зазначити про зняття арешту з майна (коштів).

Вказаний правовий висновок сформовано у постановах Верховного Суду від 04 червня 2021 року у справі № 186/561/19 (провадження № 61-16323св20), від 07 вересня 2021 року у справі № 186/1062/18 (провадження № 61-2457св21).

Натомість, як зазначено в ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Аналогічні положення містились і у попередніх редакціях Закону України «Про виконавче провадження».

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправноп озбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що на даний час ОСОБА_1 не є боржником за кредитним договором №014/80054/74/84013 від 11 жовтня 2007 року. В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 , як єдиного кредитора за договором, про виконання боржником усіх зобов`язань за кредитним договором. Отже, відсутня об`єктивна необхідність в збереженні арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 як засобу примусового виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості, адже кредитні зобов`язання були виконані в повному обсязі, а виконавче провадження за закінченням терміну зберігання було знищено.

Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких умов існування арешту нерухомого майна, що був накладений у рамках конкретного виконавчого провадження саме за для досягнення мети цього провадження, забезпечення реального виконання рішення втратило своє призначення, арешт не виконує функцію забезпечення виконання рішення у виконавчому провадженні, що завершене. Натомість цей арешт за відсутності відповідного провадження не має правової основи, створює правову невизначеність і безпідставно обмежує права власника майна, враховуючи, що боржником фактично виконано в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до 4.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2024 року, с. № 947/36027/21, у справі, що є аналогічною за обставинами, суд дійшов наступного висновку: «Встановивши вищенаведені обставини, оскільки зазначений виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом № 1404-VIII, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення скарги ТзОВ «Сігма Транс», так як збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ТзОВ «Сігма Транс».

З огляду на вказане слід повторно зазначити, що об`єктивна необхідність в збереженні арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , як засобу примусового виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості, відсутня, адже кредитні зобов`язання були виконані в повному обсязі, а виконавче провадження за закінченням терміну зберігання було знищено.

У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року, справа № 753/16273/22, зазначено, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Також Верховний Суд зазначив: «За таких обставин та враховуючи прощення стягувачем боргу боржнику, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника у виконавчому провадженні, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльності виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника у межах виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).».

Отже, арешт, накладений у межах виконавчого провадження № 31664862,

з огляду на фактичне завершення останнього та знищення матеріалів вказаного виконавчого провадження, втратив свою актуальність як засіб забезпечення реального виконання рішення, а тому підстави для продовження його існування відсутні.

Також судом враховано, що в матеріалах справи наявна копія листа АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.01.2021 року, яким останній підтвердив, що з 30.10.2018 року між ОСОБА_1 та Банком відсутні будь-які договірні відносини в частині виконання зобов`язань за кредитним договором та заява ОСОБА_3 від 18.11.2020 про виконання боржником усіх зобов`язань за кредитним договором.

Керуючись ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу представника боржника ОСОБА_1 адвоката Крутоголової Оксани Олександрівни на бездіяльність начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Саламахи Вадима, подану по цивільній справі № 2-55/2009 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невиконання дій по зняттю арешту з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , зобов`язати начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) або іншу уповноважену посадову особу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 12268118, зареєстрований 13.03.2012 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.03.2012, в рамках виконавчого провадження 31664862.

Ухвала набирає законної сили в момент її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В. С. Петренко