Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2025 Справа №607/22328/24 Провадження №2-о/607/33/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

заявниці ОСОБА_1 ,

її представника, адвоката Семененко С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, Тернопільська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці - ОСОБА_2 , після смерті якоо відкрилася спадщина на належне йому майно.

За життя ОСОБА_2 заповіту не складав тому спадщина відкрилася за законом.

Спадкоємцем першої черги за законом є ОСОБА_1 , як дочка померлого, інших спадкоємців будь-якої черги за законом, які б прийняли спадщину, немає.

ОСОБА_2 був власником 2/9 частин квартири АДРЕСА_1 .

В зв`язку з цим, 03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в Першу тернопільську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/9 частини зазначено квартири після смерті свого батька ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки нею пропущено строк для прийняття спадщини, визначений законом відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 жовтня 2024 року № 1598/02-31.

ОСОБА_2 був інвалідом першої групи (інвалідність встановлена у 2012 році довічно, діагноз розсіяний склероз) і впродовж останніх років свого життя потребував сторонньої допомоги. З цією метою ОСОБА_1 з 2015 року стала проживати разом з батьком аж до його смерті за адресою АДРЕСА_2 , без реєстрації, що підтверджено актом від 08 жовтня 2024 року ДП-2 ЖЕК -13 ЖКБ.

Враховуючи вище викладене, заявниця просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 , на час відкриття спадщини.

Ухвалою судді від 21 жовтня 2024 року відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перша тернопільська державна нотаріальна контора, Тернопільська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, яке відбулося 15 листопада 2024 року, витребувано від Першої тернопільської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 674/2024, заведену після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

07 січня 2025 року судом зареєстровано лист Першої тернопільської державної нотаріальної контори із запитуваною інформацією.

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала вимоги заяви, просила задовольнити їх в повному обсязі. Додатково пояснила, що з батьком проживала з 2015 року, оскільки він потребував стороннього догляду, хворів на розсіяний склероз. Разом із нею та її батьком також проживало двоє дітей заявниці. Після смерті батька ОСОБА_1 переїхала на вул. Замкову, де мешкала до переїзду, однак до нотаріуса не зверталася, оскільки вважала що успадкувала майно.

Представник заявниці - адвокат Семененко С. М. в судовому засіданні підтримав вимоги заяви, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник Першої тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву, у якій просила слухати справу за її відсутності.

Представник Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, однак, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду заяви.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показала, що заявниця ОСОБА_1 є її невісткою. ОСОБА_1 разом з дітьми, з літа 2015 року проживала за адресою АДРЕСА_2 , де мешкав її батько, до його смерті. ОСОБА_2 потребував догляду, оскільки хворів на розсіяний склероз, а тому ОСОБА_1 переїхала проживати до нього. Свідок проживає поблизу, вона була знайома з батьком заявниці, приходила до них в гості.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показав, що знайомий із ОСОБА_1 , її чоловіком та дітьми. Свідок є перукарем, а тому часто надає послуги за місцем проживання кліентів. З 2015 року він приходив за адресою АДРЕСА_3 , де проживала заявниця з дітьми та її батько, щоб їх постригти. Спочатку батько ОСОБА_1 ходив по квартирі, а потім перебував у інвалідному візку, заявниця його постійно доглядала.

Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10 листопада 1976 року «Будинком новонароджених» м. Харкова, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (документ заповнено російською мовою).

04 травня 1995 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 438, що стверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів про шлюб № 3, сформованого 03 жовтня 2024 року.

Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК сер. ТЕР № 0043932 від 02 квітня 2012 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було встановлено першу групу інвалідності, підгрупа «Б» довічно, та він потребував стороннього догляду.

Зі змісту довідки про зареєстрованих осіб, виданої ДП-2 ЖЕК13ЖБК № 219 від 01 жовтня 2024 року, за адресою АДРЕСА_2 , власник 7/9 ОСОБА_9 не зареєстрований; власник ОСОБА_2 був зареєстрований і проживав за даною адресою з 28 лютого 1995 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 64 роки помер ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Згідно акту від 08 жовтня 2024 року, затвердженого начальником ДП-2 ЖЕК13ЖБК ОСОБА_10 , комісія у складі майстра дільниці ОСОБА_11 , ОСОБА_12 відвідали квартиру АДРЕСА_1 , та з`ясували, що ОСОБА_1 за даною адресою не зареєстрована, проте з 2015 року аж до дня смерті батька ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала.

Постановою № 1598/0231 від 03 жовтня 2024 року державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Утинська З. З. встановлено, ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини із пропуском встановлено строку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/9 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

07 січня 2025 року на запит суду від Першої тернопільської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли матеріали спадкової справи № 674/2024 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Із матеріалів спадкової справи встановлено, що тільки ОСОБА_1 03 жовтня 2024 року звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , повідомивши у заяві, що інших спадкоємців немає.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 78592882, виданої 03 жовтня 2023 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою, інформація щодо видання свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутня. Заповітів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не складав, що вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 78592916.

Згідно витягу про державну реєстрації прав ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) № 30325977 від 16 червня 2011 року, 2/9 частина квартири за адресою: АДРЕСА_4 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 .

За вказаних вище обставин, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

23 вересня 2020 року Верховний Суд в рамках справи № 758/7094/19 вважав за необхідне зазначити, що процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Щодо спору про право, то суд такого в ході розгляду поданої ОСОБА_1 заяви не встановив, оскільки померлий ОСОБА_2 заповітів не складав, та відсутні будь-які інші спадкоємці, які б могли спадкувати майно після смерті вказаного спадкодавця та могли б оспорювати право заявниці на прийняття спадщини.

Згідно із статтями 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другоючетвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Викладені ОСОБА_1 доводи знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, зокрема з показів свідків та наданих документів слідує, що заявниця проживала з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, з 2015 року здійснювала постійний догляд за спадкодавцем, користувалися його житлом.

Таким чином, факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення факту спільного постійного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки.

З врахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність спору про право у виниклих правовідносинах та те, що виникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд доходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

Відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом (висновок Верховного Суду у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року).

З врахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність спору про право у виниклих правовідносинах та те, щовиникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд доходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 слід задовольнити

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 293, 315, 319, 352355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 , на час відкриття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ;

Заінтересовані особи: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, ЄДРПОУ - 02900587, адреса місця знаходження: вул. Коперника, буд. 1, м. Тернопіль, 46025;

Тернопільська міська рада, , адреса місця знаходження: вул. Листопадова, буд. 5, м. Тернопіль, 46001.

Повний текст рішення суду складено 03 лютого 2025 року.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.