РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №712/13135/24

Провадження №2/712/824/25

03.03.2025 м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання Шевченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони є батьками спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірваний, та на підставі рішення суду з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання доньки до досягнення дитиною повноліття. На даний час спільна дитина перебуває на утриманні позивача та навчається на денній формі навчання в Черкаській медичній академії. Оскільки, донька сторін по справі навчається на денній формі навчання, тому потребує матеріальної допомоги зі сторони своїх батьків. Відповідач працездатний, на даний час проходить військову службу, інших аліментних платежів не сплачує, тому має можливість надавати кошти на утримання доньки. Посилаючись, що коштів позивача критично не вистачає на належне утримання доньки, яка продовжує навчання, позивач звернулась до суду із даним позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання із відповідача в розмірі 1/4 частини його доходу у примусовому порядку.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.11.2024 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі за даним позовом.

У судове засідання з розгляду даної справи позивач не прибула, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання також не прибув, надавши перед початком судового засідання заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову та стягнення аліментів не заперечує.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №712/5234/20 від 03.11.2020, яке набрало законної сили 04.12.2020, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04.07.2006 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 є студенткою першого курсу Черкаської медичної академії за спеціальністю 222 «Лікувальна справа» з 01.09.2024 по 30.06.2030, що підтверджується довідкою №1115/04-03 від 19.09.2024 виданою Черкаською медичною академією Міністерства охорони здоров`я України.

Відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою виданою ІНФОРМАЦІЯ_3 №975 від 04.06.2024.

Позивач має неповнолітню доньку ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 05.03.2021 виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Батьками дитини зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка підписана Україною 21.02.1990, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27.02.1991 № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ст.183 СК України розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання однієї дитини, становить 1/4 частину, на двох дітей - 1/3 частини, на трьох і більше дітей - 1/2 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Згідно з ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

При ухваленні рішення суд враховує, що донька сторін ОСОБА_3 навчається в Черкаській медичній академії на 1 курсі денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2030, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Відповідач проти задоволення позову не заперечує, надавши до суду відповідну заяву.

Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи, що відповідач визнав позов, та є особою працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно починаючи з 04.11.2024 і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х річного віку.

Частиною 1 ст.430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 263, 265, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 04.11.2024 і до 30.06.2030, але не більш ніж до досягнення донькою 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська