Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/2670/24
Провадження № 2/279/34/25
З А О Ч Н Е
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі судді Шульги О.М.,

з секретарем Райвахівською Л.В.,

за участю

представника позивача Яновича В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу №279/2670/24 за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги за яким уточнив шляхом подачі позовної заяви від 30.05.2024 року (а.с. 31 ) в якому зазначив, що в період з 12.11.2014 року по 26.12.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Являється особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується відповідним посвідченням та Витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Збройних сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, (поранень, контузій, травм, каліцтв) № 1287 від 26.09.2022 року згідно з якою:

травма полковника ОСОБА_1 , 1968 р. н.: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій потиличної ділянки», наслідки якої стали ГХ І ст., І ст., ризик П помірний, Ангіопатія сітківки обох очей. Астено-невротичний синдром, що підтверджується довідкою про обставини виданої військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.04.2013 № 1/804, Актом № 1 про нещасний випадок від 29.04.2013, військово-обліковою та медично документацією травма , так пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Захворювання: «Енцефалопатія складного генезу у вигляді розсіяної вогнищевої симптоматики, помірно-вираженого астено-вегетативного синдрому цефалгічних проявів. Гіпертонічна хвороба II ст., І ст., Гіпертензивне серце (ГЛШ)», що підтверджується військово-обліковою та медичною документацією захворювання, так, пов`язані із захистом батьківщини.

Як відомо, наприкінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Російської Федерації війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, у ході якої були окуповані Автономна Республіка Крим, а також частина Донецької та Луганської областей України.

Так його, ОСОБА_1 , безпосередня участь в бойових діях мала істотний вплив на психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час перебування у зоні проведення Операції об`єднаних сил (колишня зона проведення Антитерористичної операції), він неодноразово був свідком загибелі та поранення своїх товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі, був змушений використовувати зброю та зазнав інших множинних грубих порушень моїх конституційних прав, зокрема, гарантованого Конституцією України права на життя, адже постійно реально сприймав загрозу бути вбитим або пораненим, внаслідок військової операції став інвалідом у молодому віці, тривале лікування в госпіталях, лікарнях.

За таких обставин, від початку збройної агресії Російської Федерації проти України, він, як громадянин України та учасник бойових дій, постійно перебуваю у пригніченому стані, у нього знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилося на його стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, чим завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Російської Федерації.

Одним з основних принципів, покладених в основу сучасної системи міжнародних відносин, є обов`язок держав утримуватися від погрози силою чи її застосування проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, а також будь-яким іншим чином, несумісним з цілями Організації Об`єднаних Націй.

За правилом ч. 1 ст. 55 Конституції України і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою цієї статті передбачено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Враховуючи характер душевних страждань, яких я він зазнав у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та, в першу чергу, з його безпосередньою участю в бойових діях, пов`язаною із ризиком для життя та здоров`я, приймаючи до уваги факт противоправної окупації частини території нашої держави і беззаконня, яке панує на цій частині території України, - вважає, що у результаті противоправних дій Російської Федерації особисто йому завдана моральна шкода.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, і його особистих прав, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Зазначає, що 01.01.2016 року Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) оприлюднив "Правила суду - компенсація шкоди", які використовуються ЄСПЛ при розгляді справ із компенсації шкоди (http://www.echr.coe.int/Documents/PD satisfaction claims ENG.pdl).

Підпунктом 15 пункту 3 вказаних вище Правил встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш ніж одного порушення Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. №475/97-ВР (далі - Європейська Конвенція), може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською Конвенцією порушення.

Порушивши основоположні права і свободи людини, а саме, втратою здоров`я Російська Федерація завдав йому тяжких моральних страждань, грубо порушила його право на повагу до сімейного життя.

Посилаючись на ч. 1 ст. 1168 ЦК України - що внаслідок ушкодження здоров`я та каліцтва у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також, з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, він відчуває безперервні, невгамовні душевні біль та страждання, втратив душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування. Через втрату здоров`я та каліцтвом, втратив сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуваю страждання від втрати нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя, оскільки, постійно заходжуюся у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями.

Враховуючи множинний характер грубих порушень його конституційних прав обсяг і тривалість, завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 10 585 000, 00 (десять мільйонів п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди у разі порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Просить стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 10 585 000, 00 (десять мільйонів п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, що еквівалентно 250000,00 євро за офіційним курсом НБУ, завдану внаслідок заподіяння хвороби під час виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України.

В судовому засіданні 18.02.2025 року представник позивача, адвокат Янович В.Л., позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Вказав, що ОСОБА_1 приймав участь у антитерористичній операції у 2014 році, отримав захворювання, які згідно лікарської комісії пов`язані із захистом Батьківщини, тому не має необхідності доводити факт заподіяння шкоди.

На запитання суду щодо зазначеного розміру шкоди обґрунтування не навів, пославшись, що така сума була визначена особисто його довірителем.

Відповідач про судовий розгляд справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки дипломатично-консульські відносини з Російською Федерацією припинені, відзив на позов та інших заяв, клопотань, пов`язаних з розглядом справи не подав.

Отже, відповідно до положень ст.223, 280 ЦПК України, у суду наявні підстави для проведення заочного розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до положень статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто, можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи ( постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи при рівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Позивач порушив питання про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок збройної агресії російської федерації.

У позовній заяві наводив обґрунтування про те, що був свідком загибелі та поранення своїх товаришів, мирних громадян, особисто піддавався ризику поранення та загибелі, був змушений використовувати зброю та зазнав інших множинних грубих порушень своїх конституційних прав.

У резолютивній частині позову позивач зазначив, що моральна шкода йому завдана заподіянням хвороби під час виконання обов`язків військової служби, яку оцінив у сумі 10585000, 00 гривень.

У кожному випадку звернення з позовом про відшкодування шкоди, завданої терористичними актами у періоди проведення антитерористичної операції, ООС, суди мають з`ясувати: (а) підстави позову (обставини, якими обґрунтована позовна вимога); (г) чи є підтвердження всіх цих фактів (належні, допустимі, достовірні та достатні докази).

Із 20 лютого 2014 року тривають силові дії російської федерації (перша фаза збройної агресії), які є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року (абзац сімнадцятий пункту 1, схваленої постановою від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків». Беручи до уваги Статут ООН і Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року, Верховна Рада України визнала російську федерацію державою-агресором .

У квітні 2014 року розпочалася друга фаза збройної агресії російської федерації проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року) .

27 серпня 2014 року третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних сил російської федерації .

Наслідком збройної агресії російської федерації проти України стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - невід`ємної складової державної території України, воєнна окупація значної частини території України у Донецькій та Луганській областях. російська федерація своїми протиправними діями заподіяла також нематеріальну шкоду Україні, порушуючи права громадян України, у тому числі право на життя, в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, у Донецькій та Луганській областях. Жертвами збройної агресії російської федерації стало мирне населення .

24 лютого 2022 року розпочалася та триває по даний час ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України - повномасштабне вторгнення агресора на суверенну територію . У цей день Україна розірвала з російською федерацією дипломатичні відносини.

02 березня 2022 року збройну агресію російської федерації проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від російської федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з Постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія російської федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції в м.Краматорськ Донецької області у період з 12.11.2014 року по 26 грудня 2014 року ( тобто 45 днів).

Травма, яка була пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, була отримана 29.04.2013 року, тобто до початку збройної агресії.

З свідоцтва про хворобу слідує, що наявність у позивача хвороб почали діагностувати з січня 2012 року.

Отже, доказів про причинний зв`язок наявних у позивача захворювань безпосередньо з російською агресією, у справі не має.

Разом з тим, слід зазначити, що військова агресія та окупація російською федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй). Більше того, така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.

Беззаперечно, що кожен громадянин, який проживає в Україні, кожен громадянин України зазнав та зазнає моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, відчуває себе у небезпеці після введення в Україні воєнного стану, позбавлений звичного ритму життя.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на свої особисті переживання та страждання, пов`язані з загибеллю та пораненням своїх товаришів, мирних громадян, особистого ризику щодо зазначеного, а також на порушення його конституційних прав, як громадянина України.

Загалом наведені у позовній заяві обґрунтування щодо заподіяння моральної шкоди носять лише характер загальних висловлювань, і одночасно не містять належного і достатнього обґрунтування розміру шкоди, який оцінений позивачем у 10585000 гривень.

Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

З урахуванням наведеного, враховуючи негативні наслідки, які настали для позивача у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, характер і обсяг страждань, яких він зазнав перебуваючи у зоні АТО та термін перебування в зоні (45 днів) та вимушеність у зв`язку з цим змін у житті, а також вимоги розумності та справедливості відшкодування, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову, зокрема у розмірі 100000 гривень.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, грошові кошти в сумі 100000 (сто тисяч) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його виготовлення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача - адвокат Янович В`ячеслав Леонідович, місце знаходження: АДРЕСА_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №001061, видане на підставі рішення ради адвокатів Житомирської області від 23.04.2019 року №22/2.

Відповідач російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, адреса:119991, російська федерація, м.москва вул.житная, 14.

Суддя: Шульга О.М.