Справа № 725/2249/24
Провадження № 2/727/8/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

03 березня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Бойко М.Є.,

за участю:

секретаря судового засідання Васківчук В.В.,

представника позивача - адвоката Фодчук О.В.,

представника відповідача Чернівецької міської ради Фуркало С.,

представника відповідача КП Міський торговельний комплекс "Калинівський ринок" Ткач Ф.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Комунального підприємства Міський торговельний комплекс "Калинівський ринок" про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Чернівецької міської ради, третя особа на стороні відповідача: Комунальне підприємство Міський торговельний комплекс "Калинівський ринок" про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування таких вимог позивач посилається на те, що він у період з 1996 року по 2011 рік працював на посаді директора, а в подальшому - генерального директора КП МТК «Калинівський ринок». Рішенням Чернівецької міської ради від 31 березня 2011 року N?74 та розпорядженням Чернівецької міської ради від 6 квітня 2011 року N?219-к його було відсторонено від виконання службових обов?язків, а 18.04.2011 року, відповідно до рішення Чернівецької міської ради N?118 від 13 квітня 2011 року та розпорядження Чернівецького міського голови N? 244-к від 15 квітня 2011 року з ним припинено трудовий контракт.

У порушення трудового законодавства розпорядження N? 244-к від 15 квітня 2011 року йому до теперішнього часу так і не вручено, а трудову книжку він отримав лише після того, як звернувся до відповідача з відповідною заявою 13.02.2024 року, на яку йому надіслано повідомлення від 21.02.2024 року про можливість її отримання.

Надалі він дізнався, що був звільнений за п.8 ст.36 КЗпП, проте таке його звільнення вважає незаконним, оскільки 16.04.2011 року був затриманий працівниками правоохоронних органів, тобто з цього час не міг виконувати свої трудові обов`язки з неналежних від нього причин, а до цього виконував їх сумлінно.

Просить суд скасувати рішення Чернівецької міської ради N?118 від 13 квітня 2011 року та розпорядження Чернівецького міського голови N? 244-к від 15 квітня 2011 року про звільнення, поновити його на посаді, а також зобов?язати відповідальних осіб КП МТК «Калинівський ринок» внести зміни до його трудової книжки відповідно до п. 4.1 та 2.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: змінити дату звільнення з «18 квітня 2011 року» на « 21.02.2024 року» та стягнути з Чернівецької міської ради на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу: з 18.04.2011 по 21.02.2024 року, у загальному розмірі 1 028 350,1 грн.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.03.2024 року цивільну справу №725/2249/24 надіслано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 08.05.2024 року Чернівецький міський голова подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки Чернівецька міська рада була позбавлена можливості виконати вимоги ч.ч.1,2 ст. 47 КЗпП України в зв`язку із тим, що з 16.04.2011 р. по 13.04.2013 р. ОСОБА_1 перебував під вартою по кримінальному провадженню відносно нього, а після свого звільнення для подальшого виконання трудових обов?язків за контрактом на підприємство КП «МТК «Калинівський ринок» позивач не з`являвся, вимог щодо допуску його для виконання трудових обов?язків відповідачу чи адміністрації підприємства не заявляв. При цьому він був керівником низки господарюючих суб?єктах, що спростовує його протилежні доводи.

Крім того, про своє звільнення з посади генерального директора підприємства позивач був обізнаний, що вбачається з вироку Садгірського районного суду м. Чернівці від 24.02.2015 у справі N?726/574/13-к відносно нього, на який він сам посилається, і з цього часу та до подання позовної заяви у даній справі ним також не вживались будь-які дії, спрямовані на отримання оскаржуваних рішення та розпорядження про звільнення. Отже, позов задоволенню не підлягає, в тому числі, і з підстав пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, а в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід також відмовити, оскільки вона є похідною від вимоги про поновлення на роботі.

До того ж, відповідно до статуту комунального підприємства Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок»», останнє є самостійним господарюючим суб?єктом, що здійснює підприємницьку та господарську діяльність на правах юридичної особи, отже, враховуючи положення діючого законодавства про те, що джерелом оплати праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності, а також умови Трудового контракту,Чернівецька міська рада за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є неналежним відповідачем.

Також відповідач зазначає, що компенсація вимушеного прогулу не може бути застосована за період часу невиконання позивачем трудових обов?язків за контрактом у зв?язку із триманням його під вартою, оскільки шкода, що заподіяна неправомірними рішеннями та діями органів досудового розслідування і суду відшкодовується в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вказує, що трудовим контрактом, укладеним з позивачем, визначено термін його дії: з 01.04.2010 по 31 грудня 2012 року, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу не може стягуватись за період поза цими межами.

Ухвалою суду від 26.06.2024 року судом задоволено клопотання адвоката позивача про залучення Комунального підприємства Міський торговельний комплекс "Калинівський ринок" в якості співвідповідача у справі.

18.07.2024 року представник відповідача - Комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» - Ткач Ф.Г. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому також просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском останнім строку звернення до суду, посилаючись на обставини, які є аналогічними викладеним у відзиві на позов Чернівецькою міською радою. Додатково зазначив, що позивач з липня 2021 р. займається підприємницькою діяльністю, а з грудня 2021 р. та на даний момент є контрагентом КП «МТК «Калинівський ринок». Так, у його користуванні на даний момент на території ринку КП «МТК «Калинівський ринок» перебуває 19 (дев`ятнадцять) торгівельних місць та місць для зберігання товарів, на яких розміщуються його торгівельні об`єкти. З листопада 2021 р. ОСОБА_1 , неодноразово звертався на ім`я генерального директора підприємства Гульпака О.І. із власноручними заявами про переоформлення на нього та надання йому в користування торгівельних місць на ринку та місць для зберігання товарів, а також підписував неодноразово відповідні договори щодо користування такими місцями. Окрім того, у жовтні 2022 р. позивач звертався на ім`я генерального директора підприємства з заявою про надання відомостей про розмір його заробітної плати, яку він отримував, працюючи на посаді генерального директора з 01.04.2011 р. по 01.10.2022 р., про що було надано відповідну довідку. Виходячи з зазначеного, ОСОБА_1 був достеменно обізнаний про те, що цю посаду обіймає інша особа, яка відповідно призначається лише відповідним розпорядженням Чернівецького міського голови, проте до суду даний позов подав лише у 2024 році. Отже, протягом декількох років будь-яких дій, спрямованих на отримання оскаржуваних рішення та розпорядження, зокрема з метою їх оскарження, з`ясування причин невиконання трудових обов`язків тощо, або ж за видачею трудової книжки позивач не вчиняв, хоча і не міг не усвідомлювати, що не з`являється на робоче місце, не виконує обов`язків генерального директора КП «МТК «Калинівський ринок», відповідно, він знав або мав можливість дізнатися про підставу свого звільнення.

Заслухавши представників сторін в судовому засіданні, які підтримали свої позиції, викладені раніше ними письмово у позові та у відзивах на позов, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з генеральним директором комунального підприємства «Міський торгівельний комплекс «Калинівський ринок» Ринжуком І.І. 01.01.2010 року був переукладений трудовий контракт на строк по 31.12.2012 року, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.9-12).

Наказом від 18.04.2011 року позивача звільнено з цієї посади в зв`язку з неналежним виконанням ним зобов`язань п.2.6. трудового контракту (п.8 ст. 36 КЗпП України), на підставі розпорядження від 15.04.2011 року №244-к, виданого на виконання рішення 7 сесії Чернівецької міської ради УІ скликання «Про звіт адміністрації комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» про діяльність підприємства за 2010 рік та за 1-й квартал 2011 року» від 13.04.2011 року N? 118 ( а.с.34), відповідно до якого Чернівецька міська рада вирішила визнати роботу генерального директора та адміністрації комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» незадовільною та зобов?язати секретаря Чернівецької міської ради ОСОБА_2 невідкладно розірвати трудовий контракт (строковий договір) від 01 січня 2011 року N?1143, укладений Чернівецьким міським головою з генеральним директором комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок», що належить до комунальної власності міста Чернівців, ОСОБА_1 (а.с.35).

У відповідності до п.2.6 вищезазначеного трудового контракту позивач зобов?язався:

забезпечувати прибуткову діяльність підприємства;

вести балансовий облік закріпленого за підприємством майна, використовувати його за цільовим призначенням;

забезпечувати складання в установленому порядку річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства на кожний наступний рік і подавати його на погодження в фінансове управління міської ради;

подавати в установленому порядку фінансовому управлінню міської ради квартальну та річну фінансову звітність підприємства, а також річний звіт про виконання фінансового плану підприємства;

забезпечувати самофінансування та самоокупність;

забезпечувати ефективне використання майна і прибутку, своєчасне і повне

внесення платежів до бюджету, Пенсійного фонду;

забезпечувати повноту здачі виручки всіх видів послуг (щомісячно у розмірі

не менше 2500000 гривень);

не допускати заборгованості із виплати заробітної плати;

не допускати порушень встановлених норм і правил роботи підприємств та

правил обслуговування населення;

забезпечувати згідно з встановленими нормативами; оплату за спожиту електроенергію, природний газ, воду: забетецувати Дотримання ветановлених нори і правил роботи підприемств та правил обслуговування населення; забезпечувати відсутність обгрунтованих скарг від населення.

Відповідно до п. 6.3 цього трудового контракту при його розірванні трудового з підстав, не передбачених чинним законодавством, звільнення Керівника проводиться за п. 8 ст. 36 КЗПП України.

У пункті 6.4 трудового контракту від 01.04.2010 року передбачено, що при достроковому розірванні контракту у разі невиконання або неналежного виконання Сторонами зобов?язань, передбачених трудовим контрактом, він розривається за письмовим попередженням відповідної сторони за два тижні.

Частинами 1 та 3 статті 21 КЗпП України у редакції, яка була чинною на момент звільнення позивача, передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 8 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути припинений з підстави, передбаченої контрактом.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 235 КЗпП України в чинній на момент звільнення позивача редакції у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який

розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові

середнього заробітку за час вимушеного прогулу або

різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але

не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі

розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган,

який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату

середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновленняпрацівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну

статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини

звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню

працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно

приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час

вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною

другою цієї статті.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або

уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній

заробіток за весь час вимушеного прогулу

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17, а також у постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі №360/921/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі №629/3910/17, від 23 січня 2018 року у справі №203/6039/15, зазначено, що звільнення працівників на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причин невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, та без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень.

Водночас, у розпорядженні від 15.04.2011 року №244-к та у рішенні 7 сесії Чернівецької міської ради УІ скликання «Про звіт адміністрації комунального підприємства «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» про діяльність підприємства за 2010 рік та за 1-й квартал 2011 року» від 13.04.2011 року N? 118, яке стало підставою для винесення спірного розпорядження та наказу, чітко не зазначено, які конкретно зобов`язання, зазначені у пп.2.6 контракту, ОСОБА_1 виконувались неналежно.

Само по собі посилання на підпункт 2.6 пункту 2 контракту є неконкретизованим, оскільки цей підпункт містить значний перелік зобов`язань керівника генерального директора комунального підприємства «Міський торгівельний комплекс «Калинівський ринок»

Таким чином, матеріали справи не містять доказів на підтвердження порушення позивачем умов контракту, які б надавали підстави для його звільнення згідно з положеннями пункту 8 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Відсутність вказівки на конкретні умови контракту, які, як вважає роботодавець, були порушені працівником, є достатньою підставою для поновлення його трудових прав. Матеріали справи також не містять і доказів про письмове попередження позивача за два тижні про дострокове розірвання контракту, що передбачено п.6.4 останнього.

За наведених обставин звільнення позивача з роботи не може бути визнано правомірним.

Разом з тим, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП України).

Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.

Недотримання цих строків є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

ОСОБА_1 за захистом свої порушених прав, в тому числі з вимогами про стягнення середнього заробітку на час вимушеного прогулу, звернувся до суду лише у березні 2024 року, тобто майже через 13 років після звільнення його з роботи з 18.04.2011 року .

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Указана правова норма не передбачає переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого у частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску строків, визначених статтею 233 КЗпП України, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Наслідки пропуску строку звернення до суду у вигляді відмови в задоволенні позову застосовуються судом лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але такі строки пропущено та підстав для їх поновлення не встановлено. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягується тільки у разі поновлення на роботі, як взаємопов`язаної вимоги.

У даному випадку позивачем порушено в суді спір про звільнення з роботи.

У постанові ВСУ від 05.07.2017 р. в справі № 758/9773/15-ц зазначено, що установлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Якщо строк звернення до суду, установлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

У постанові ВС від 30.07.2021 р. у справі № 263/6538/18 зазначено, що «як поважні причини пропуску строку, встановленого в ч.1 ст. 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами».

Отже, поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду, і ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обгрунтовуючи свою позицію щодо не пропущення ним строку звернення до суду, позивач покликається на те, що розпорядження про своє звільнення та трудову книжку ним отримано лише у лютому 2024 року.

Також представник позивача в судовому засіданні на обґрунтування таких свої доводів зазначила наступне.

Відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження, в зв`язку із чим він був затриманий працівниками правоохоронних органів 16.04.2011 року та перебував під вартою, а тому був позбавлений можливості забрати трудову книжку в день звільнення. Надалі він не звертався до суду, оскільки був зосереджений на доведенні своєї невинуватості в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та зайнятий відновленням своєї заплямованої у зв`язку із цим репутації .

Проте, як вбачається із наданої суду адвокатом копії вироку Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.02.2021 року, що набрав законної сили та яким позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ст.191 ч.5, 212 ч.3, 364 ч. 2, ст.15, ст.368 ч.2, 368 ч. 3 КК України і за відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень виправдано, в ході розгляду цього кримінального провадження позивач особисто надав показання про те зокрема, що 31 березня 2011 року Чернівецька міська рада відсторонила його від керівництва МТК «Калинівський ринок» і з того дня він не з`являвся на Ринку. 13 квітня 2011 року рішенням сесії Чернівецької міської ради його було звільнено з посади генерального директора МТК «Калинівський ринок», що було загальновідомим фактом і висвітлено в засобах масової інформації. На цю посаду 14.04.2011 року було призначено іншу особу, розпорядженням секретаря Чернівецької міської ради дату його звільнення було змінено на 18 квітня 2011 року. Проте, саме 13.04.2011 року-у день справжнього звільнення він отримав повний розрахунок, як звільнена особа.

Таким чином, судом встановлено, що про своє звільнення з роботи позивач дізнався ще 13.04.2011 року та був апріорі ознайомлений зі змістом оскаржуваного рішення про його звільнення, оскільки є очевидним, що без такої інформації особа не може бути обізнаною про порушення її трудових прав

Також з матеріалів справи вбачається, що з під варти позивач був звільнений 30 квітня 2013 року і переконливих аргументів щодо наявності об`єктивних перешкод звернутися до суду після цього в ході розгляду справи ним теж не надано.

Посилання позивача на те, що він очікував чим завершиться кримінальне провадження, тому не звернувся вчасно до суду із позовом, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 734/1793/20.

З матеріалів справи також вбачається, що, будучи достовірно обізнаним про своє звільнення з роботи, позивач до Чернівецької міської ради та до КП «МТК «Калинівський ринок» не з`являвся, вимог щодо допуску його для виконання трудових обов`язків відповідачу чи адміністрації підприємства не заявляв, проте у 2022 році він звертався до директора комунального підприємства «Міський торгівельний комплекс «Калинівський ринок» із заявою про видачу йому довідки про заробітну плату за період своєї роботи, оскільки остання була йому необхідна для подачі позову після ухвалення відносно нього виправдувального вироку про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, рішеннями та діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

При цьому слід також зазначити, що адвокат не заперечувала та не спростувала надану Чернівецькою міською радою інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань по те, що ОСОБА_1 , у період, в тому числі, після звільнення з під варти був керівником низки господарюючих суб`єктів, а саме: ТОВ «Профітек Плюс», ТОВ «Професіонал», ТОВ «Нова Гра», ТОВ «Компанія «Восход», ТОВ «Виробнича-компанія «Джемма», а з липня 2021 р. займається підприємницькою діяльністю, має на території ринку КП «МТК «Калинівський ринок» 19 (дев`ятнадцять) торгівельних місць та місць для зберігання товарів, на яких розміщуються його торгівельні об`єкти, та, починаючи з листопада 2021 р. не одноразово звертався із заявами до генерального директора цього підприємства про переоформлення на нього та надання йому в користування торгівельних місць та місць для зберігання товарів, а також підписував неодноразово відповідні договори щодо користування такими місцями

Вказані обставини також підтверджуються зокрема наданими відповідачами суду копіями п`яти відповідних заяв позивача та договорів.

Отже, виходячи із фактичних, встановлених у справі обставин, суд не вважає доведеним стороною позивача у судовому засіданні обставин, які б свідчили про наявність будь-яких перешкод, які б об`єктивно перешкоджали позивачу, як звільненому працівнику, в реалізації їм права на оскарження рішення роботодавця щодо звільнення протягом майже тринадцяти років. Пропуск цього строку є істотним і тривалим.

Позивач не навів жодних причин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, за наявності яких він був позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі до 19 березня 2024 року та пояснювали б тривале зволікання з пред`явленням цього позову та не підтвердив це належними доказами.

На підставі наведеного суд доходить висновку, що звільнення позивача не можна визнати правомірним. Разом з тим, ОСОБА_1 пропустив без поважних причин строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, а тому у задоволенні позову має бути відмовлено саме з цих підстав - у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 18, 79-81, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Комунального підприємства Міський торговельний комплекс "Калинівський ринок" про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. Є. Бойко