Справа № 524/6247/20
Провадження №2/524/4/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі: - секретаря судового засідання Сінельнік В.О., - позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , - відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , розглянув у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я та втрати працездатності,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я та втрати працездатності.

В обґрунтування позову вказувала, що 19 березня 2013 року о 19 год. 20 хв. відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ-21093, д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги, вул. Героїв Сталінграду, на головну пр. 50 років Жовтня, не надав їй, яка рухалася по головній дорозі на велосипеді марки «Україна», перевагу в русі. При виїзді на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг, з другорядної дороги, відповідач ОСОБА_5 , допустив з нею зіткнення передньою частиною автомобіля з правою боковою частиною велосипеду, в результаті чого вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів правої великогомілкової і малогомілкової кісток та було госпіталізовано до травматологічного відділення 3-х міської лікарні м. Кременчука.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 липня 2014 року було змінено вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 січня 2014 року та застосовано ЗУ «Про амністію», звільнено відповідача від відбування покарання.

Позивач вказала, що після отриманих травм була змушена звільнитися з роботи за станом здоров`я та втратила працездатність. Рішенням МСЕК № 2 від 09.11.2015 року визнана інвалідом 2 групи з ураженням ОРА внаслідок ДТП безтерміново.

Посилалася на те, що станом на лютий 2013 року мала стабільний дохід, з вини відповідача втратила працездатність.

Просила стягнути з відповідача на її користь втрачений нею заробіток внаслідок втрати працездатності за період з 20 березня 2013 року по 02 жовтня 2020 року. Стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду внаслідок стійкої втрати професійної (загальної) працездатності у зв`язку із пошкодженням здоров`я, завданого в результаті ДТП, щомісячними платежами у розмірі втраченого нею заробітку до зміни обставин, що тягнуть перерахунок виплат.

Одночасно із позовною заявою позивач подала клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи.

Ухвалою судді Кривич Ж.О. від 23 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 23).

11 січня 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 26-28). Відповідач висловив свою незгоду з позовом. Вказав, що після перелічених позивачем травм, які були отримані нею внаслідок ДТП, остання отримала інші травму перелом шийки правого стегна і вказана травма до завданих ним ушкоджень відношення не має. Тобто, є підстави вважати, що інвалідність позивача не пов`язана з завданими ним травмами. Висновки «як травми внаслідок ДТП», зазначені у документах МСЕК, зроблені працівника вказаної установи зі слів позивача та її доньки. Позивач намагається видати факт своєї інвалідності як вже такий, що встановлений і доведений саме як внаслідок ДТП, що не відповідає дійсності, спростовується чинними судовими рішеннями, оскільки ніякої експертизи щодо встановлення причин інвалідності не проводилось. Отже позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між ДТП, а також ступінь втрати працездатності. Просив у позові відмовити.

Ухвалою суду від 24 травня 2021 року (головуючий суддя Кривич Ж.О.) призначено по справі комісійну судово-медичну експертизу. Витребувано від КП «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» Полтавської обласної ради медико-експертну справу ОСОБА_1 . Провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 62-63).

02 серпня 2021 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 надійшло клопотання про витребування доказів (т.1 а.с. 79).

Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року поновлено провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 85).

Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року (головуючий суддя Кривич Ж.О.) витребувано з Обласної клінічної лікарні відновного лікування та діагностики з обласними центрами планування сім`ї репродукції людини та медичної генетики оригінал медичної карти стаціонарного хворого ортопедичного відділення ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 87).

Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року (головуючий суддя Кривич Ж.О.) призначено по справі комісійну судово-медичну експертизу (т. 1 а.с. 113).

02 травня 2022 року до суду від Полтавського обласного Бюро СМЕ надійшов висновок комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 115-128).

Ухвалою суду від 04 травня 2022 року поновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 130).

Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року (головуючий суддя ОСОБА_7 ) закрито підготовче провадження. Призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 180).

Розпорядженням керівника апарату суду за № 490 від 15 червня 2023 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_7 . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 червня 2023 року визначено головуючим у справі суддю Нестеренка С.Г. (т. 1 а.с. 203-204).

18 липня 2023 року до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. Позивач остаточно просила стягнути з відповідача на її користь втрачений нею заробіток внаслідок втрати професійної працездатності та загальної працездатності за період з 10.02.2015 року по 31.05.2023 року у розмірі 584 746,34 грн. Стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду внаслідок стійкої втрати професійної (загальної) працездатності у зв`язку із пошкодженням здоров`я, завданого в результаті ДТП, щомісячними платежами у розмірі втраченого нею заробітку до зміни обставин, що тягнуть перерахунок виплат у розмірі 799 721,50 грн. (т. 1 а.с. 216-217).

04 вересня 2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 надійшов відзив на уточнену позовну заяву (т. 1 а.с 227-231). Представник висловив свою незгоду із уточнений позовом, який по своїй суті є повторення раніше поданого відзиву на позов.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 позов з урахуванням поданого уточнення підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у них.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 з позовом не погодилися, просили відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив наступне.

Вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука від 29 січня 2014 року ОСОБА_3 було визнано винним за ст. 286 ч. 1 КК України, призначено покарання 2 роки обмеження волі з позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки.

Цим вироком встановлено, що 19 березня 2013 року близько 19 год 20 хв. на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг - вул. Героїв Сталінграду та просп. 50 років Жовтня у м. Кременчуці ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не надав перевагу у русі водію велосипеда «Україна» ОСОБА_1 , яка рухалася по головній дорозі, не виконавши вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та порушуючи пункт 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення, внаслідок чого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості (т. 1 а.с. 9-10).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 липня 2014 року вирок змінено, застосовано пункт «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» та звільнено ОСОБА_3 від основного та додаткового покарання (т. 1 а.с. 11-12).

При цьому, Апеляційним судом Полтавської області встановлено, що відповідно до висновку № 476 від 22 квітня 2014 року додаткової повторної судово-медичної експертизи, проведеної за клопотанням потерпілої під час апеляційного розгляду, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів правої великогомілкової і малогомілкової кісток з набряком м`яких тканин, які утворилися від дії тупих обмежених предметів, якими, вірогідніше за все, могли бути виступаючі частини рухаючогося транспортного засобу, і які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Медіальний перелом шийки правого стегна міг утворитися при накладанні травмуючої сили в ділянку тазокульшувого суглобу і, вірогідніше за все, при падінні з висоти власного росту і до подій 19 березня 2013 року відношення не має, а згідно консультацій лікарів рентгенологів Полтавської ОКЛ та 2-ої МКЛ м. Полтава можуть відповідати періоду травми від 12 травня 2013 року.

Факт падіння під час пересування на милицях за місцем проживання 12 травня 2013 року підтверджувала в ході судового розгляду кримінального провадження і сама позивач ОСОБА_1 .

За висновками судів першої та апеляційної інстанції у вказаних судових рішеннях по кримінальному провадженню не встановлено причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями позивача ОСОБА_1 у вигляді закритого перелому шийки правої стегнової кістки та подією ДТП.

У ч. 6 ст. 82 цього Кодексу визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача ОСОБА_3 (справа № 524/92285/14-ц).

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27 листопада 2014 р. частково задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7 000 грн у відшкодування моральної шкоди та 3 000 грн витрат на правову допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У цій справі предметом розгляду були позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення витрат, понесених нею на придбання ліків, медичного обслуговування, перевезення, придбання комплекту ендопротезу тазостегнового суглобу на суму 25 996,77 грн., в яких відмовлено, оскільки за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Третьої міської лікарні м. Кременчука з 19 березня по 17 квітня 2013 року відповідач придбав їй за власні кошти медичні препарати, ліки, медичне устаткування (набір для остеосинтезу гомілки) на загальну суму 7131,59 грн., а доказів більших затрат на вказане лікування позивачкою не надано.

Судом встановлено, що згідно довідки МСЕК від 09.11.2015 року позивачу ОСОБА_1 повторним оглядом була встановлена II група інвалідності з ураженням ОРА з 12.02.2015 року, причина інвалідності: загальне захворювання ДТП (т. 1 а.с. 13 зворот).

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2016 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування 35 967,72 грн. майнової шкоди та 150 000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок травмування та заподіяння їй тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також пошкодження особистих речей та одягу в дорожньо-транспортній пригоді.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 12 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 35 967,72 грн., моральну шкоду в розмірі 150 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., на користь держави 1859,70 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09 листопада 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд вказаного заочного рішення відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року заочне рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 12 липня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що згідно з актом № 1571 огляду медико-соціальною експертною комісією від 09 листопада 2015 року та довідкою Полтавської обласної МСЕК № 2 до акта огляду, відповідно до яких ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності, та причиною інвалідності вказано: загальне захворювання, дорожньо-транспортної пригоди, - не спростовують преюдиційності встановлених вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука обставин щодо вини ОСОБА_3 в заподіянні позивачу тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та відсутності його вини і причинного зв`язку між винними діями та іншою травмою позивачки - переломом шийки правої стегнової кістки, який стався 12 травня 2013 року.

Постановою Верхового Суду від 06 листопада 2019 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року залишено без змін.

Предметом розгляду у даній справі є відшкодування відповідачем спричиненої позивачу матеріальної шкоди внаслідок ДТП, що сталася 19.03.2013 року, що потягло за собою ушкодження здоров`я, стійку втрату нею професійної (загальної) працездатності та втрату заробітку внаслідок втрати працездатності.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

При визначенні розміру заробітку (доходу), який втратив потерпілий внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, важливу роль відіграє той факт, чи перебуває особа на момент заподіяння їй шкоди у трудових відносинах. Якщо так, то розмір втраченого заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, якщо її немає загальної працездатності (ч. 1 ст. 1197 ЦК України).

До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо (ч. 3 ст. 1197 ЦК України).

Частина 4 ст. 1197 ЦК України передбачає, що якщо заробіток (дохід) потерпілого до його каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я змінився, що поліпшило його матеріальне становище (підвищення заробітної плати за посадою, переведення на вищеоплачувану роботу, прийняття на роботу після закінчення освіти), при визначенні середньомісячного заробітку (доходу) враховується лише заробіток (дохід), який він одержав або мав одержати після відповідної зміни.

Таким чином, шкода у вигляді втраченого заробітку (доходу) визначається з урахуванням двох факторів, а саме: а) середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (визначення середньомісячного заробітку здійснюється за правилами ст. 1197 ЦК); б) ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Під поняттям «професійна працездатність» слід розуміти здатність особи до виконання певної роботи, виконання якої потребує певної кваліфікації. Відсоток втрати професійної працездатності особи встановлюється медико-соціальною експертизою і на підставі цього особа визнається інвалідом І, II або III групи. Загальною працездатністю вважають здатність особи до виконання будь-якої некваліфікованої роботи взагалі, яка не потребує спеціальних знань та навичок. Відсоток втрати загальної працездатності особи встановлюється також медико-соціальною експертизою. Тобто на розмір втраченого заробітку (доходу) впливають: а) середній місячний заробіток потерпілого; б) ступінь втрати професійної або загальної працездатності.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, у той час як загальна працездатність це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови від 27 березня 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медична експертиза - в решті випадків.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, у даному випадку належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати позивачем професійної працездатності (у процентах) для застосування ч. 3 ст. 1199 ЦК України є відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначення процента втрати працездатності.

З метою встановлення причинно-наслідкового зв`язку між травмами позивача (під час ДТП та внаслідок самостійного падіння) та встановленням групи інвалідності, а також встановлення відсотку втрати працездатності, судом була призначена комісійна судово-медична експертиза.

За результатами проведеної Обласним бюро СМЕ ДОЗ Полтавської ОДА комісійної судово-медичної експертизи від 28.01.2022 року за № 158 експертна комісія дійшла наступних висновків.

По-перше, об`єктивних судово-медичних даних про те, що на час перед ДТП 19 березня 2013 року ОСОБА_1 була працездатною, не виявлено.

По-друге, під час ДТП 19 березня 2013 року ОСОБА_1 було заподіяно закритий перелом обох кісток правої гомілки. Під час реабілітаційного періоду по відновленню наслідків даної травми при самостійному падінні 12.05.2013 року підекспертна отримала закритий перелом шийки правого стегна з порушенням функції опори та ходи правої нижньої кінцівки.

В зв`язку з чим, у відповідності до п. 2.1.6., п.4.6., п. 4.7. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року, встановити наслідок тілесних ушкоджень, отриманих піл час ДТП 19 березня 2013 року, у вигляді втрати загальної (постійної) працездатності неможливо.

По-трете, на час встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності 31 жовтня 2013 року порушення функції правої нижньої кінцівки було обумовлено наявністю незрощеного перелому шийки правого стегна травмою під час самостійного падіння 12 травня 2013 року.

Оскільки наслідки перелому шийки стегна на той час не були визначені, перелом незагоєний, встановити процент стійкої (постійної) втрати загальної працездатності на дату огляду МСЕК 01.11.2013 року неможливо (п. 2.1.6. «Правил….»).

По-четверте, прямий причинно-наслідковий зв`язок між травмою, заподіяною ОСОБА_1 під час ДТП 19 березня 2013 року, та встановленням їй другої групи інвалідності 09.11.20215 року, відсутній.

По-п`яте, проведення ОСОБА_1 03.06.2014 року операції ендопротезування правого кульшового суглобу було пов`язане з отриманням нею перелому шийки правого стегна під час самостійного падіння 12 травня 2013 року.

По-шосте, при огляді ОСОБА_1 28.12.2021 року лікарем ортопедом-травматологом вищої кваліфікаційної категорії за спеціальністю «травматологія», до центом кафедри травматології і ортопедії Полтавського державного медичного університету, кандидатом медичних наук ОСОБА_10 : «…пересувається за допомогою палички, кульгає. Права нижня кінцівка вкорочена на 2 см. Відмічається обмеження рухів в суглобах правої нижньої кінцівки: кульшовий: згинання - 45°, розгинання - 5°, відведення 0; колінний: згинання 100°, розгинання 150°; гомілково-стопний: згинання 100°, розгинання 80°. У верхній третині правої гомілки та у ділянці кульшового суглобу післяопераційні рубці: еластичні, безболісні. Під час пальпації та рухах у суглобах правої нижньої кінцівки відмічається болісність у поперековому відділі хребта…».

Відповідно до п. 137 в) «Інструкції № 2 Про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи» від 08.01.1986 року процент стійкої (постійної) втрати загальної працездатності внаслідок перелому шийки правого стегна, отриманою ОСОБА_1 при падінні 12 травня 2013 року, складає 35% (тридцять п`ять).

По-сьоме, на даний час порушення функції ходи у ОСОБА_1 пов`язане не тільки з наслідками перелому шийки правого стегна з наступним ендопротезуванням правого кульшового суглобу, але і з генералізованими віковими змінами її опорно-рухового апарату (т. 1 а.с. 116-128).

Таким чином, суд вбачає, та про це чітко вказано експертами, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між травмою, заподіяною ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 під час ДТП 19 березня 2013 року та встановленням їй, ОСОБА_1 , другої групи інвалідності. Експерти також встановили стійку постійну втрату працездатності ОСОБА_1 у розмірі 35%, але така втрата пов`язана не з ДТП, а внаслідок самостійного падіння нею 12 травня 2013 року.

Експерти в установленому законом порядку були попереджені за ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків, про що свідчать їх підписи у висновку комісійної судово-медичної експертизи.

Звідси, суд вважає висновок комісійної судово-медичної експертизи, проведеної експертами Обласного бюро СМЕ Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації № 158 від 28.01.2022 року таким, що не суперечить матеріалам цивільної справи та матеріалам медичної документації, яка була представлена судовим експертам.

Позивач та її представник не надали суду жодних належних і допустимих, безспірних та достовірних доказів на підтвердження позову та спростування висновків комісійної судово-медичної експертизи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, беручи до уваги висновок комісійної судово-медичної експертизи № 158 від 28.01.2022 року, відповідно до якого не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між травмою, заподіяною 19 березня 2013 року ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 під час ДТП та встановленням ОСОБА_1 , другої групи інвалідності та втрати нею працездатності, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, як інвалід 2 групи. Враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 11, 15, 16, 22, 1166, 1187, 1195, 1197, 1202 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я та втрати працездатності.

Повний текст рішення суду виготовлено 05 березня 2025 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Рішення набирає законної сили у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: