Дата документу 26.02.2025
Провадження № 2/334/683/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Сухової С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив;

представник позивача Шкапенко О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.10.2020 в сумі 93 836,29 гривень станом на 21.11.2024, яка складається з наступного: 64 187,64 гривень - заборгованість за кредитом, 29 648,65 гривень - заборгованість по відсоткам.

Позов обґрунтований тим, що 07.10.2020 відповідачка приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. Відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Банк виконав свої зобов`язання щодо надання відповідачці кредиту. Відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 21.11.2024 утворилася заборгованість в сумі 93 836,29 гривень станом на 21.11.2024, яка складається з наступного: 64 187,64 гривень - заборгованість за кредитом, 29 648,65 гривень - заборгованість по відсоткам. Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачці SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання. Відповідачка на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань та не погашає заборгованість за договором.

Представником відповідачки адвокатом Тимошенком А.В. поданий відзив, в якому він позов визнав частково- в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 52 731,04 гривень. Заперечення проти позову в іншій частині обґрунтував тим, що позивачем надано Розрахунок, відповідно до якого відповідачкою включно до 21.10.2023 здійснювались часткові погашення заборгованості по кредиту, проте, Розрахунок не містить інформації щодо загальної суми внесених відповідачкою коштів. Власним розрахунком встановлено, що за період користування банківською карткою відповідачкою було сплачено 281 207,88 гривень. Розрахунок містить узагальнену інформацію щодо нарахованої заборгованості, яка складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 64 178,61 гривень; залишку заборгованості за тілом кредиту - 52 731,04 гривень; залишку заборгованості за тілом кредиту (простроченою) - 11 456,60 гривень; загального залишку заборгованості за процентами - 29 648,65 гривень; залишку заборгованості за процентами на поточну заборгованість - 3 506,10 гривень; залишку заборгованості за процентами на прострочену заборгованість - 26 142,55 гривні. З Розрахунком відповідачка не згодна, оскільки вважає, що позивачем, при отриманні від відповідачки оплати в якості погашення кредиту не відображено послідовності та сум погашення його складових частин. Витяг взагалі не можна розцінювати в якості доказу, оскільки він представляє із себе не більше ніж інформаційну довідку про наявні банківські продукти. Вказаний витяг не містить в собі дати оформлення та підписів сторін які свідчили б про обрання конкретного банківського продукту, що могло б розцінюватися як досягнення домовленості між сторонами в розумінні статті 626 ЦК України. Паспорт також не можна розцінювати в якості доказу, оскільки він представляє із себе не більше ніж інформаційну довідку про наявні банківські продукти, не містить в собі підписів сторін. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», неможливо віднести до доказу, оскільки він не має редакції та не містить інформації про його затвердження станом на момент виникнення правовідносин (07.10.2020), у зв`язку із чим неможливо стверджувати що саме ці Умови та правила надання банківських послуг діяли станом на вказану дату. Також він не містить підпису відповідачки про ознайомлення із ним, а також представника банку який його із цими умовами ознайомив, що ставить під сумнів факт досягнення домовленості між сторонами в розумінні статті 626 ЦК України. Зі змісту Анкети взагалі неможливо встановити факт виникнення будь-яких правовідносин між сторонами через те, що Анкета надана у вкрай поганій якості, через що неможливо із нею ознайомитися. Крім того, надані позивачем письмові докази не відповідають пункту 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (вимоги до оформлення документів - ДСТУ 4163-2003 від 01.09.2003), яким зазначено що при засвідченні копії документа повинна бути вказана відмітка «Згідно з оригіналом», назва посади, ініціали, прізвище, проставлений особистий підпис особи, ким засвідчено копію, дата засвідчення копії, що може свідчити про недопустимість вказаних доказів, а також ставить під сумнів їх достовірність. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 № 342/180/17 не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення залишку заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 11 456,60 гривень та відсоткам у сумі 28 648,65 гривень. При цьому відповідачка не заперечує факту заборгованості за отриманим кредитним лімітом (фактичним тілом кредиту) в сумі 52 731,04 гривня.

Представником позивача Мальованним В.В. подана відповідь на відзив, в якій він позов та обставини, зазначені у позовній заяві, підтримав. Зазначив, що посилання на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано, оскільки в справі № 342/180/17 розглядався випадок, коли Тарифи Банку не було підписано боржником. В даному ж випадку до матеріалів справи додано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (стосовно підпису), дана судова практика у цій категорії справ є незмінною. У даному випадку потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, а постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 по справі № 284/157/20, в якій зазначено, що суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Ураховуючи викладене, суди у порушення вимог статей 81, 367, 374 ЦПК України з урахуванням повноважень суду не врахували те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту. Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 17.12.2024 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача АТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не з`явився. Разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Тимошенко А.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представником відповідачки подана заява, в якій він просить розглянути справу за їх відсутності.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

30.12.2016 ОСОБА_1 звернулась до АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (далі - заява від 30.12.2016). Позивачка погодилась, що дана заява тарифами, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг.

До заяви від 30.12.2016 позивач додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з Тарифами користування кредитною карткою (далі - Умови) та Паспорт споживчого кредиту від 07.10.2020.

У Паспорті споживчого кредиту зазначені наступні умови кредитування, у тому числі для карт «Універсальна Gold»: кредитний ліміт - до 100 000 гривень, строк кредитування - 240 місяців, пільгова процентна ставка - 0,000001 відсотків на місяць, базова процентна ставка - 3,7 відсотки в місяць (44,4 відсотки річних), реальна річна процентна ставка - 56,44 %, повернення кредиту щомісячними платежами, відповідальність за неналежне виконання зобов`язань у виді штрафу, процентна ставка за невиконання зобов`язань з повернення кредиту у розмірі 7,8 % на місяць, тощо. Паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 ОТП паролем 1049 з номера телефону НОМЕР_1 .

Відповідачці відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано картку № НОМЕР_3 зі строком дії до квітня 2027 року, що підтверджується довідкою за картами.

Відповідно до довідки за лімітами за кредитним договором № б/н від 07.10.2020 відповідачці одразу був встановлений кредитний ліміт у сумі 25 000 гривень, який неодноразово змінювався позивачем. Останній раз 09.10.2023 був встановлений кредитний ліміт у сумі 65 000 гривень.

Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.10.2020 та випискою по картці від 28.01.2025, заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 21.11.2024 складає 93 836,29 гривень, у тому числі: 64 187,64 гривень - заборгованість за кредитом, 29 648,65 гривень - заборгованість по відсоткам.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКЦЕНТ-БАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом.

Витягом з Умов, які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву від 07.10.2020, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила надання банківських послуг, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Аналогічний висновок містить також постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Саме вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований судом за ієрархією висновків, а не висновки, які містяться у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.07.2018 у справі № 202/19403/13-ц, від 18.04.2018 у справі № 705/6051/15-ц та від 14.02.2018 у справі № 265/7652/15-ц, на які посилався представник позивача у відповіді на відзив при обґрунтуванні обставини про погодження відповідачкою Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з Тарифами користування кредитною карткою.

Проте, як було зазначено вище, Паспортом споживчого кредиту визначені умови щодо сплати відповідачкою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 відсотки річних.

Відповідно до статті 6 Закону України від 22.05.2003 № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» в редакції, чинній на момент підписання кредитного договору (далі - Закон № 851-IV), для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України від 05.10.2017 № 2155-VIII «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (далі - Закон № 2155-VIII), електронним підписом є електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Державне регулювання у сферах електронних довірчих послуг та електронної ідентифікації у банківській системі України здійснює Національний банк України, що передбачено статтею 5 Закон № 2155-VIII.

У пункті 14 розділу ІІ Положення про застосування електронного підпису в банківській системі України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.08.2017 № 78, чинного на момент укладення кредитного договору (далі - Положення № 78), зазначено, що використання удосконаленого ЕП, удосконаленої електронної печатки та простого ЕП здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим ЕП) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Укладення окремого договору щодо використання кваліфікованого ЕП не вимагається.

Відповідно до статті 12 Закону України від 03.09.2015 № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон № 675-VIII), якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У пункті 6 частини першої статті 3 Закон № 675-VIII зазначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Суд встановив, що Паспорт споживчого кредиту був підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором (OTP-паролем) 1049 з її абонентського номеру + 17 (зазначеного, у тому числі, відповідачкою в заяві від 07.10.2020). Отже сторони кредитного договори дійшли згоди щодо нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 відсотки річних.

При укладені кредитного договору сторони погодили використання простого цифрового підпису при наданні банком будь-яких послуг позичальнику.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії зі встановленням кредитного ліміту. Відповідачка у свою чергу свої обов`язки за договором належним чином не виконувала, допустивши станом на 21.11.2024 складає 93 836,29 гривень, у тому числі: 64 187,64 гривень - заборгованість за кредитом, 29 648,65 гривень - заборгованість по відсоткам.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 93 836,29 гривень, у тому числі: 64 187,64 гривень - заборгованість за кредитом, 29 648,65 гривень - заборгованість по відсоткам.

Суд відхиляє аргументи представника відповідачки про неправомірність нарахування позивачем відповідачці процентів за користування кредитом з посиланням на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), оскільки обставини у справі № 342/180/17 не є релевантними обставинам цієї справи. У справі № 342/180/17 судом надавалась оцінка Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містили підпису відповідача. У даній справі оцінці підлягав також і Паспорт споживчого кредиту, який був підписаний відповідачкою електронним підписом.

Також суд відхиляє аргументи представника відповідачки про недопустимість доказів - письмових документів, доданих до позовної заяви, які не засвідчені відповідно до пункту 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (вимоги до оформлення документів - ДСТУ 4163-2003 від 01.09.2003).

Вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики. Правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у пункті 5.27 ДСТУ 4163-2003, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду. Такий висновок міститься у пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21), який за ієрархією висновків має бути врахований судом, а не висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 904/8549/17, на який посилається представник відповідачки.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 028 гривень.

Керуючись статтями 3-5, 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.10.2020 в сумі 93 836 (дев`яносто три тисячі вісімсот тридцять шість) гривень 29 копійок станом на 21 листопада 2024 року, яка складається з наступного: 64 187 (шістдесят чотири тисячі сто вісімдесят сім) гривень 64 копійки - заборгованість за кредитом, 29 648 (двадцять дев`ять тисяч шістсот сорок вісім) гривень 65 копійок - заборгованість по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» судовий збір у сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повне рішення складене 03 березня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», місцезнаходження: вул. Батумська, буд. 11, м. Дніпро, ,

відповідачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя М.В. Фетісов