Справа № 578/1126/24
провадження № 2/578/41/25
21 лютого 2025 року селище Краснопілля
Краснопільський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Басової В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Краснопільського районного суду Сумської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" в особі представника позивача Мишевської Наталії Миколаївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
19 листопада 2024 року Позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову посилався на те, що 24.10.2023 року між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та ОСОБА_1 укладено договір № 114666-КС-007 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" 24.10.2023 направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір №114666-КС-007 про надання кредиту. 24.10.2023 ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №114666-КС-007 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-0677, на номер телефону НОМЕР_1 , який зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 24.10.2023 між ТОВ «"БІЗНЕС ПОЗИКА" та ОСОБА_1 було укладено договір № 114666-КС-007 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000 грн. 00 коп., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15013259 процентів за кожен день користування кредитом.
ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , яка позичальником вказана при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті.
29.02.2024 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №114666-КС-007 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором №114666-КС-007 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише часткового сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором №114666-КС-007, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.
Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 21 листопада 2024 року відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду.
31.12.2024 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» заперечує, оскільки твердження позивача не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, разом із тим, із сумою заборгованості у розмірі 92 198,28 грн. вона не погоджується, вважає її необґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами та такою, що не підлягає задоволенню. У матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують видачу кредитних коштів ОСОБА_1 саме у тих розмірах, що зазначає позивач. Наявної у кредитора інформації щодо карткового рахунку позичальника свого часу було достатньо для виникнення спірних правовідносин та здійснення відповідних платіжних операції з переказу кредиту, докази про що вже мають існувати у кредитора згідно вимог Закону України «Про платіжні послуги». У матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, однак наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором складений самим позивачем, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену чи були сплати з боку Відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо. Розрахунок заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування заборгованості. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 124 602, 49 грн, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло становить лише 55 000 гривень.
15.01.2025 року від представника відповідача адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни надійшло заперечення, в якій зазначає, що відповідач заперечує проти суми заборгованості у розмірі 92 198,28 грн., яка с необґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами та такою, що не підлягає задоволенню. Розрахунок заборгованості не можна покласти в основу рішення у справі, оскільки з нього не можливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Тобто, даний розрахунок не є належним доказом суми заборгованості в розумінні положень ч.1ст. 77 ЦПК України. Встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором було надано лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором. Встановлюючи в Договорі процентну ставку у розмірі 2 % ТОВ «Бізнес позика» було порушено вимоги закону. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 124 602, 49 грн., є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 55 000 гривень. Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, щодо повідомлення про кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Ухвалою від 22 січня 2025 року суд постановив витребувати у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», письмові докази, які становлять банківську таємницю.
20 лютого 2025 року до суду надійшла частина витребуваних доказів (а.с.214-218) .
Представник позивача в судове засідання не з`явився повідомлений належним чином, в позовній заяві не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 Цивільного процесуального кодексу України.
Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступних висновків.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Господарським кодексом України (надалі - ГК України), Законами України «Про електронну комерцію», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «;Про захист прав споживачів», «;Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства
Судом встановлено, що ОСОБА_1 заповнила анкету клієнта ТОВ «Бізнес позика», у якій вказала свої персональні дані, дані документів, що посвідчують особу, суму бажаного кредиту у розмірі 30 000,00 грн, дату отримання кредиту - 24.10.2023, номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів № 4731-2196-4838-1360 (ас. 46).
24.10.2023 року між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та ОСОБА_1 укладено договір № 114666-КС-007 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), з пропозицією укласти договір (офертою) та прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) щодо укладення договору шляхом обміну електронним повідомленням, через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця. Вищезазначений договір №114666-КС-007 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 24.10.2023 укладений у електронній формі та підписаний відповідачем аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора UA-0677 (ас. 20-24).
Сторони в п. 3 договору кредиту погодили «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.
П.4 Додаткової угоди сторони погодили термін дії договору до 15.08.2024 та дату повернення кредиту 15.08.2024.
Комісія за надання додаткової суми кредиту 3750 грн. Також сторонами погоджений новий графік платежів. Додаткова угода підписана відповідачем аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора UA-2547 (ас. 37-42).
З довідок ТОВ «ФК «Елаєнс» вбачається, що позичальнику на її картку було здійснено перерахування кредиту двома платежами у розмірі 25 000,00 грн та 5 000,00 грн. (а.с.47 та 47 зворот).
Довідка ТОВ «Платежі Онлайн» підтверджує перерахування Позивачем на рахунок Відповідача кредитних коштів в розмірі 25 000,00 грн. на виконання Додаткової угоди від 29.02.2024 (а.с.48).
За встановлених обставин позивач ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці ОСОБА_1 кошти за договором про надання кредиту у встановленому розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак остання в односторонньому порядку відмовилась від виконання взятих на себе зобов`язань у наведеній частині, у зв`язку з чим допустила спірну заборгованість.
При цьому, розмір спірної заборгованості за вищевказаним кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано.
Вищевказаний кредитний договір та додаткова угода укладено відповідно до Закону України «Про електрону комерцію» та такі прирівнюються до укладених у письмовій формі.
Так, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами (п. 76 Постанови Великої Палати Верховного Суду №338/180/17 від 05 червня 2018 року).
Таким чином, здійснивши часткову оплату з метою погашення заборгованості за Договором про надання кредиту, з метою виконання умов вказаного договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Щодо прострочених платежів по процентах, які позивач просить стягнути у сумі у сумі 124602, 49 грн.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Суд зазначає, що позивачем нараховувались відсотки у період з 24.10.2023 по 03.11.2024, що стверджується наданим розрахунком (а.с.13-15). Відповідачка, хоча і заперечувала вказаний розрахунок, але контррозрахунку не надала.
Суд вважає розрахунок за вказаний період необґрунтованим, оскільки його здійснено поза межами строку дії договору, визначеного п.4 Додаткової угоди від 29.02.2024, тобто за межами строку кредитування.
Водночас, уклавши Додаткову угоду 29.02.2024 року сторони узгодили і графік платежів, а також загальну вартість кредиту для споживача, і саме ці умови розуміла і сприймала відповідач при підписанні додаткової угоди до кредитного договору.
Оскільки позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за процентами в ссумі 124602, 49 грн., тому вказана вимога судом задовольняється частково.
Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією.
Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України « Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року в справі №204/224/21 та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) дійшли висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи те, що за кредитними договорами встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Суд встановив, що в укладених сторонами кредитному договорі та додатковій угоді не передбачено переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена така щомісячна комісія. Позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви та доданих до неї документів взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
Внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів були порушені права позивача як кредитодавця.
В частині позовних вимог щодо стягнення решти процентів, як про це просив позивач та комісії за обслуговування кредитної заборгованості необхідно відмовити за їх безпідставністю.
Інші доводи учасників, викладені у заявах по суті справи, позицію суду не змінюють та не потребують детального обґрунтування, зважаючи на усталену практику Європейського суду з прав людини з цього питання.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1362,84 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (56,26% від 2422,40 грн.)
Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 272, 280-283, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України,-
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повні найменування учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", місце знаходження юридичної особи: 01133, м. Київ, б.Лесі Українки, буд 2 офіс 411 , .

Представник позивача: Мишевська Наталія Миколаївна, адреса 01133, м. Київ, б.Лесі Українки, буд 2 офіс 411

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлений 03 березня 2025 року.

Суддя В.І.Басова