Справа № 129/554/25
Провадження № 2-о/135/23/25
РІШЕННЯ

Іменем України

03.03.2025 Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:головуючого судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , яким протягом 6 місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 ; усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю ОСОБА_2 ; обмежити спілкування з спільною дитиною ОСОБА_4 ; заборонити наближатися на відстань 1 км до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви зазначено, що з 8 червня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають разом в зареєстрованому шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання ОСОБА_3 постійно підіймав на ОСОБА_2 руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого неодноразово вона зверталась до Гайсинського районного управління поліції, які фіксували вказані обставини. Постійні побиття та психологічне насильство з боку ОСОБА_3 потягли за собою різке погіршення стосунків. ОСОБА_3 не залишає її у спокої: весь час переслідує, ходить за нею, руйнує спільно нажите майно та погрожує.

На розгляді Гайсинського районного суду перебуває дві адміністративні справи за фактом вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 . Також ОСОБА_3 Гайсинським РУП ГУНП у Вінницькій області повідомлено про підозру за ч.1 ст.126-1 КК України, а саме: домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Крім того, в Гайсинському районному суді Вінницької області перебуває ще одна кримінальна справа по факту заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_2 , дані тілесні ушкодження, а саме: перелом ребра заподіяв ОСОБА_3 .

Заявник також послався на те, що ОСОБА_3 був притягнутий постановою Гайсинського районного суду від 18.12.2023 та постановою Гайсинського районного суду від 03.10.2024 до адміністративної відповідальності за скоєння домашнього насильства, вину в скоєних адміністративних правопорушеннях ОСОБА_3 визнав повністю, однак належних висновків не зробив.

Таким чином, наявний реальний високий ризик того, що ОСОБА_3 знову може вчинити домашнє насильство відносно ОСОБА_2 , здійснювати її преслідування та шкодити майно, що належить їй, а тому вона вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримав подану ОСОБА_2 заяву, просив її задовольнити та видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , посилаючись на обставини, викладені у заяві. Доповнив, що окрім доданих двох постанов про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення домашнього насильства, судом розглянуто матеріали справи про адміністративні правопорушення, якими останнього також притягнуто до відповідальності. Кримінальні провадження на даний час ще не розглянуто. Потерпіла не зверталась до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення у кримінальних справах. На розгляді суду перебуває справа про розірвання шлюбу між подружжям.

Заінтересована особа ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим по телефону про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Відтак, враховуючи положення ч. 9 ст. 128 ЦПК України, а також встановлені законодавством скорочені строки розгляду справ про видачу обмежувального припису, з метою запобігання та протидії домашньому насильству та забезпечення безпеки постраждалих осіб, справу розглянуто у відсутність заінтересованої особи.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази у їх сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Згідно витягу про зареєстрованих осіб у будинку АДРЕСА_1 видно, що за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4 , 2009 року народження; ОСОБА_5 , 2004 року народження; ОСОБА_2 , 1983 року народження; ОСОБА_3 , 1973 року народження.

Встановлено, що між заявником та заінтересованою особою ОСОБА_3 склалися напружені відносини, він неодноразово вчиняв відносно дружини насильство в сім`ї.

На підтвердження вчинення протиправних дій зі сторони ОСОБА_3 заявник посилається на наявність постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності від 18.12.2023 за ч.1 ст.173-2 КУпАП та 03.10.2024 за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

З копії постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.12.2023 видно, що ОСОБА_3 було визнано винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 170 грн. за вчинення о 17 год. та 18 год. 20 хв. 04.12.2023 насильства психологічного характеру відносно дружини. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана постанова набрала законної сили 29.12.2023.

З копії постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 03.10.2024, яка набрала законної сили 16.10.2024, видно, що ОСОБА_3 було визнано винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 510 грн. за вчинення о 3 год. 50 хв. хв. 20.08.2024 насильства психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 .

Крім того, заявник на підтвердження протиправних дій ОСОБА_3 посилається також на те, що у провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області перебуває кримінальна справа по факту заподіяння ОСОБА_3 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_2 . До того ж, ОСОБА_3 повідомлено про підозру за ч.1 ст.126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

З копії обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000190 від 15.09.2024 вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні 29.10.2022 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України відносно потерпілої ОСОБА_2 .

З копії обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000622 від 11.12.2024 вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України відносно потерпілої ОСОБА_2 , зокрема, за епізодом від 21.11.2024.

Тому суд вважає доведеним, що заявниця неодноразово піддавалась домашньому насильству з боку ОСОБА_3 , що підтверджується дослідженими доказами, зокрема, вказаними постановами про адміністративні правопорушення, винесеними щодо ОСОБА_3 та копіями обвинувальних актів за ч.1 ст.122 КК України та ст.126-1 КК України.

При цьому, суд враховує положення ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (частини перша та друга статті 17 КПК України).

Відтак, лише сам факт звернення до компетентних органів з заявою про вчинення домашнього насильства та відкриття кримінального провадження з цього питання не означають доведеність вчинення домашнього насильства.

Проте, суд враховує, що при вирішенні питання про застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд виходить з принципу розумності, та оцінює лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення.

Отже, результати досудового розслідування у кримінальному провадженні, відкритому з приводу дій заінтересованої особи у відповідній кримінальній справі, та відповідно пред`явлене обвинувачення, є додатковими критеріями оцінки, які враховуються судом, але не є виключними.

Відтак, суд враховує пред`явлені ОСОБА_3 обвинувачення в комплексі із іншими доказами вчинення останнім насильства в сім`ї відносно дружини. Тому вважає, що заявницею доведено, що ОСОБА_3 вчинялось домашнє насильство щодо ОСОБА_2 і наявні ризики його повторення, а тому з метою захисту прав заявниці та попередження більш тяжких наслідків, суд дійшов висновку про можливість застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний припис.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»)

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких колишнє подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей).

Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

До таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 26.09.2019 року по справі № 452/317/19-ц.

Положеннями частин першої, другої статті 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути вказані обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 21 ЦПК України, постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою.

Так, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 було вчинено психологічне насильство щодо дружини, обвинувачується у вчиненні фізичного насильства, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності вірогідності продовження вчинення протиправних дій фізичного та психологічного насильства щодо ОСОБА_2 , суд вважає, що заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що доводи заявника знайшли своє часткове підтвердження, а тому заяву слід задовольнити частково, і з метою запобігання та протидії домашньому насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, суд вважає за необхідне вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 .

Оцінюючи пропорційність втручання у права та свободи особи при застосуванні обмежувального припису, суд, серед іншого враховує, що заявницею ні в поданій заяві, ні представником в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_3 був притягнутий судом за вчинення домашнього насильства в інших випадках, про які зазначено в заяві. Суду не надано інших рішень про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, окрім тих, яким суд дав оцінку в судовому заіданні.

Крім того, в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_3 систематично вчиняв психологічне насильство відносно дитини. Відтак, не доведено необхідність обмеження його спілкування з дитиною. Тому суд вважає, що видача обмежувального припису в частині обмеження спілкування з дочкою є безпідставним, оскільки порушить передбачене статтею 157 СК України право батька на особисте спілкування з нею.

При цьому, з урахуванням усіх встановлених обставин справи, за даних конкретних обставин, які заявником доведено в судовому засіданні, суд вважає, що обмеження на 6 місяців, про що просить заявниця, на думку суду є надмірним. Тому суд вважає за можливе вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 строком на 3 місці, що буде цілком достатнім. А також, виходячи з того, що подружжя продовжує проживати в одному будинку, суд вважає за необхідне обмежити можливість заінтересованої особи наближатись до заявниці на 3 м, що не перешкоджатиме йому реально виконати рішення суду та надасть можливість проживати в будинку, і в свою чергу захистить заявницю від домашнього насильства. Також обґрунтованим є заборона кривднику: особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через інших осіб.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису судом встановлено яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінено ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Визначаючи види заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків обмежувальним приписом, суд враховує обставини справи, тривалість неприязних стосунків та той факт, що будинок де мешкають заявниця та кривдник є їх місцем проживання, а також те, що заявницею не доведено те, що ОСОБА_3 має інше житло, чи має достатній рівень доходу для найму іншого житла.

Тому встановленням обмежувальним приписом протягом 6 місяців заборони ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 та заборона наближатись до неї на відстань 1 км, за доведених в даній справі обставин, фактично позбавить ОСОБА_3 можливості користуватися житловим будинком, де він зареєстрований. Тому такий захід не можна визнати пропорційним за вказаних обставин. Вказаний висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.11.2019 по справі № 753/23624/18, постанові від 18.12.2018 по справі № 754/9263/19.

Також у поданій заяві заявницею не конкретизовано, яким саме спільним майном вона просить обмежити користування ОСОБА_3 , не доведено, яке майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, яке майно належить на праві приватної власності заявниці та потребує захисту від ОСОБА_3 . Відтак, вимога щодо обмеження кривдника користуватись майном що є об`єктом спільної сумісної власності або особистим майном заявниці, є недоведеною та недоцільною.

Крім того, слід зазначити, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 350-1 - 350-8 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), яким протягом трьох місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_3 наближатись на відстань меншу ніж 3 метра до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) під час її перебування в будинку та на прилеглій території до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також до місця навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 ;

- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею;

- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через інших осіб.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, Гайсинську районну державну адміністрацію, а також виконавчий комітет Гайсинської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Суддя