Справа № 486/1346/24
Провадження № 2/486/249/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Південноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Маляновій А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

учасники процесу: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача Демчук В.В.,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2024 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна подружжя в сумі 232055 грн та судові витрати в сумі 2320,55 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 18 серпня 2007 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Южноукраїнського міського суду від 15 лютого 2020 року шлюб між ними було розірвано.

За час спільного сімейного життя вони у 2013 році придбали автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Реєстрацію даного автомобіля за їхньою домовленістю було здійснено на ОСОБА_2 про що 15 січня 2013 року видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відповідно до експертного звіту про вартість майна ринкова вартість ТЗ становить 464110 грн, в свою чергу вартість 1/2 цього ж автомобіля становить 232055 грн.

Після розірвання шлюбу автомобіль знаходиться у користуванні та володінні відповідача, яка в категоричній формі відмовляється давати його в користування та відмовляється відшкодовувати половину його вартості.

Зазначив, що ураховуючи, що спірний автомобіль набутий у власність в період зареєстрованого шлюбу між ними, він є об`єктом права спільної сумісної власності. Оскільки відповідач добовільно не погоджується на поділ майна за взаємною згодою, даний спір повинен вирішуватися судом.

Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі. Вважає, що найефективнішим способом захисту його права на спільне сумісне майно, а саме, автомобіль, який являється неподільною річчю, є стягнення з відповідача грошової компенсації половини вартості автомобіля.

15 жовтня 2024 року відповідач звернулась до суду із заявою про застосування строків позовної давності. У заяві зазначила, що дійсно під час перебування у шлюбі з відповідачем ними було придбано автомобіль. Під час розірвання шлюбу сторони вирішили, що діти залишаться проживати з нею, в зв`язку з чим вищезазначений автомобіль залишиться у її власності для забезпечення потреб дітей та їхнього побуту. Про цей факт позивачу було відомо ще після розірвання шлюбу, а саме, 15 лютого 2020 року, але з даним позовом до суду він звернувся лише у серпні 2024 року, з порушенням строку позовної давності.

12 листопада 2024 року позивач надав суду заперечення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності. Зазначає, що хоча шлюб між ними було розірвано ще 15 лютого 2020 року, натомість до середини 2023 року, вони жили однією сім`єю та до вересня 2023 року він вільно володів та користувався спільним автомобілем, ремонтував, заправляв, оформляв поліси цивільного страхування, тощо, виїжджав на ньому за межі території України. Тобто, майже весь період після розірвання шлюбу і до вересня 2023 року автомобіль був у спільному володінні та користуванні з відповідачем, яким вони користувалися за потреби кожного, оскільки проживали однієї сім`єю та вели спільне господарство. Лише починаючи з вересня 2023 року, відповідач в порушення його прав власності, забрала автомобіль та відмовилась надавати його йому у користування та/або сплатити половину вартості автомобіля. Таким чином, про порушення своїх прав стосовно права володіння та користування автомобілем йому стало відомо лише з вересня 2023 року, відтак строк на звернення до суду з позовом про поділ майна вважає не пропущеним.

В судовому засіданні позивач пояснив, що з 2007 по 2020 роки перебував у шлюбу з відповідачем. Після розірвання шлюбу шлюбні відносини підтримували до 2023 року. В період шлюбу набули автомобіль, яким він користувався до вересня 2023 року, зокрема був на західній Україні, коли повернувся на прохання дружини дав їй автомобіль та вона його сховала.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_1 . З 2017 року проживала з дітьми окремо від позивача. Перед війною позивач з`явився до них і вони почали проживати разом у її родичів. В будинку позивача зберігались речі. В період придбання зазначеного автомобіля домовились, що він належатиме їй, в зв`язку з чим і зареєстрували його на неї. Зазначений автомобіль був потрібен для забезпечення потреб сім`ї. Протягом півроку автомобіль був у несправному стані, вона ним користувалась. Влітку 2023 року забрала у позивача речі, які зберігались в його будинку. З літа 2023 року не дозволяє позивачу користуватись даним автомобілем. З вартістю автомобіля, зазначеною у позовній заяві не згодна. Авто було придбане не за кошти позивача, однак довести це не може. Те що позивач зазначає, що користувався даним автомобілем, це омана. У березні 2024 року вона зробила повний техпаспорт автомобіля так як він разом з дублікатом ключів залишився у позивача. Уточнила, коли виїжджала з України, залишила автомобіль в Україні, а у вересні 2023 року повернулась і забрала його з майданчика. На початку повномасштабного вторгнення в 2022 році вона передала автомобіль в Румунію, і дала позивачу, щоб він користувався в своїх цілях.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що сторони з 18 серпня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Южноукраїснького міського суду Миколаївської області від 15 січня 2020 року. Рішення набрало законної сили 15 лютого 2020 року /а.с. 5/.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_2 з 15 січня 2013 року є власником автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 /а.с. 13 зворот/.

Згідно звіту про незалежну оцінку майна, власником якого є ОСОБА_2 , здійсненого фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 , ринкова вартість автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату оцінки 29 травня 2024 року - 464110 грн /а.с.8-17/.

Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з наступного. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Під час розгляду справи судом встановлено, що спірне майно автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 придбано у період перебування сторін у шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, отже, вказане майно підлягає поділу між подружжям у рівних частках.

Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення (Постанова Верховного Суду у справі №760/13712/16-ц від 10.04.2019 року).

Зазначене вище спільне майно подружжя, а саме, автомобіль є неподільною річчю, а тому вимоги про стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації за частку у власності на спірний автомобіль слід розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача (залишення у власності в цілому ) та стягнення компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Суд приймає звіт про незалежну оцінку автомобіля, надану позивачем, як письмовий доказ вартості майна придбаного в період шлюбу /а.с.8-17/, згідно якого вартість спірного автомобіля складає 464110,00 грн.

Також, суд приймає до уваги зауваження відповідача щодо незгоди з визначеною позивачем вартістю спірного автомобіля. При цьому зазначає, що сторонам було роз`яснено право на призначення експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи, але експертиза по справі не проводилась, оскільки сторони такого клопотання не заявляли.

Зважаючи на встановлений процесуальним законодавством України принцип диспозитивності цивільного судочинства та ненадання відповідачем інших, альтернативних доказів з приводу вартості вищевказаного майна, у суду були відсутні правові підстави для відхилення представлених позивачем доказів з цього приводу.

Враховуючи вищенаведені обставини, принцип розподілу майна подружжя в натурі та фактичний порядок користування цим майном, а також межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнути на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості частки у праві спільної власності на автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 232055 гривень (464110 грн:2).

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, то слід зазначити наступне.

Частиною другою статті 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Такий висновок неодноразово висловлював Верховний Суду у своїх постановах, зокрема від 10 серпня 2022 року у справі № 541/312/21.

З матеріалів справи вбачається, що 09 грудня 2022 року позивачем ОСОБА_1 було оформлено поліс № 212426229 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль «ТОYОТА FORTUNER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , строком дії з 10 грудня 2022 року по 09 грудня 2023 року /а.с. 59-60/.

На Всеволода Комарницького виписувались картки міжнародного страхування «Зелена картка» на автомобіль «ТОYОТА FORTUNER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , строком дії з 01 грудня 2022 року по 15 грудня 2022 року та з 04 травня 2023 року по 18 травня 2023 року, а також з 07 квітня 2023 року по 21 квітня 2023 року /а.с. 46-48, 51-53, 55-57/.

Згідно копії закордонного паспорту ОСОБА_1 , останній неодноразово перетинав кордон України на автомобілі, зокрема у грудні 2022 року, у квітні та у травні 2023 року /а.с. 61-64/.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 квітня 2024 року ОСОБА_2 видано дублікат виконавчого листа, виданого 04 вересня 2019 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області у справі №486/38/19, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 08 січня 2019 року та до досягнення дітьми повноліття.

А також, дублікат виконавчого листа, виданого 04 вересня 2019 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області у справі №486/38/19, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 08 січня 2019 року та до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років /а.с. 66-70/.

Зазначені докази підтверджують посилання позивача, що саме до травня 2023 року відповідач не перешкоджала позивачу користуватись спільним автомобілем. Тому строк позовної давності позивачем не пропущений.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2320,55 грн /а.с. 18/.

Керуючись ст.ст. 4, 11-13, 76-78, 81, 89, 223, 264-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , майно набуте під час шлюбу, а саме, автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 ,сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна подружжя автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 232055 (двісті тридцять дві тисячі п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2320 (дві тисячі триста двадцять) гривень 55 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_2 .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_3 .

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова