Справа № 0306/1682/2011 Головуючий у 1 інстанції: Бондар В. М.
Провадження № 22-ц/802/147/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Русинчук М. М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 січня 2012 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що з жовтня 1982 року вона проживала з ОСОБА_7 за місцем проживання останнього на АДРЕСА_1 у цивільному шлюбі, як чоловік і жінка, вели спільне господарство.

У них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер і після його смерті відкрилась спадщина.

З 11.08.1988 ОСОБА_7 на підставі договору дарування був власником 62/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

За час спільного проживання вони здійснили добудову до цієї частини житлового будинку, яку було прийнято в експлуатацію.

Відповідно до технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна розмір частки власності становить 91/100 частку житлового будинку та господарських споруд.

За життя чоловік не встиг оформити та зареєструвати право власності на добудову.

Їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини із спадкодавцем та у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Ураховуючи наведене, просила:

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 і ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 1982 року по день смерті ОСОБА_7 ;

- визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 право власності на 91/100 частку житлового будинку та господарських споруд, розташованих на АДРЕСА_1 .

У грудні 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , який мотивують тим, що ОСОБА_7 і ОСОБА_3 є їх батьками, які проживали без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько ОСОБА_7 і відкрилася спадщина, яку вони приймають за законом.

Батьки здійснили добудову до належної батькові частки у будинку і право власності на цю добудову батько за життя не встиг зареєструвати.

Відповідно до технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна розмір частки власності становить 91/100 частку житлового будинку та господарських споруд.

Їм було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Ураховуючи наведене, просили визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 право власності за кожним на 1/3 частку частини житлового будинку та господарських споруд, які розташовані на АДРЕСА_1 , а саме: коридор 2-1 площею 2,6 кв.м, коридор 2-2 площею 3,4 кв.м, ванна 2-3 площею 2,7 кв.м, коридор 2-4 площею 3,6 кв.м, кладова 2-5 площею 7,3 кв.м, кімната 2-6 площею 12,7 кв.м, кімната 2-7 площею 14,2 кв.м, кімната 2-8 площею 31,4 кв.м, кімната 2-9 площею 12,1 кв.м, кімната 2-10 площею 11,7 кв.м, кухня 2-11 площею 7,5 кв.м, гараж 28,4 кв.м, хлів 15,4 кв.м, літня кухня 9,2 кв.м.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 січня 2012 року позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 і ОСОБА_8 задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 1982 року по день смерті ОСОБА_7 ..

Визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 право власності по 1/3 за кожним на 91/100 частину житлового будинку та господарських споруд, який розташований на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , а саме: коридор 2-1 площею 2,6 кв.м, коридор 2-2 площею 3,4 кв.м, ванна 2-3 площею 2,7 кв.м, коридор 2-4 площею 3,6 кв.м, кладова 2-5 площею 7,3 кв.м, кімната 2-6 площею 12,7 кв.м, кімната 2-7 площею 14,2 кв.м, кімната 2-8 площею 31,4 кв.м, кімната 2-9 площею 12,1 кв.м, кімната 2-10 площею 11,7 кв.м, кухня 2-11 площею 7,5 кв.м, гараж 28,4 кв.м, хлів 15,4 кв.м, літня кухня 9,2 кв.м.

Судові витрати залишено за сторонами.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 , не заперечуючи факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 1982 року по день смерті ОСОБА_7 , заперечив, що сторони мають право на спадкування за законом саме на 91/100 частку житлового будинку та господарських споруд.

Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині визнання за сторонами права власності на спадкове майно та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у позовах. Стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4092 грн та за надання професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 грн.

Сторони відзиви на апеляційну скаргу не подали.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_9 адвокат Самолюк В. В. апеляційну скаргу заперечив та просить закрити апеляційне провадження у справі, оскільки вважає, що рішенням суду не порушено права апелянта ОСОБА_6 ..

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині з таких підстав.

Рішення суду в частині вимог ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 1982 року по день смерті ОСОБА_7 апелянтом ОСОБА_6 не оскаржується, а тому у цій частині апеляційним судом і не переглядається.

Задовольняючи позов в частині вимог первісного позову ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов висновку, що сторони по справі, фактично прийнявши у спадщину спадкове майно, оскільки продовжують проживати у будинку та користуватися господарськими спорудами, відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України та п. 208 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, вважаються таким, що прийняли спадщину, тому з огляду на те, що ОСОБА_7 на час своєї смерті був власником частини житлового будинку і частини господарських будівель, його право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .. Визнання права власності за сторонами не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, без належного з`ясування усіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина, у тому числі і на частку у будинковолодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Померлим ОСОБА_7 за життя заповіт не посвідчувався, а тому спадкування здійснюється за законом.

На підставі договору дарування від 11.08.1988 за ОСОБА_7 21.08.1988 зареєстровано право власності на 62/100 часток будинковолодіння, розташованого на АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

До цієї частини будинку здійснено добудови, про що свідчить акт державної приймальної комісії про їх прийняття в експлуатацію, затверджений та зареєстрований у жовтні 2008 року (а.с.15-16).

Із приєднаних до апеляційної скарги доказів встановлено, що на підставі договору дарування від 25.07.2002 за апелянтом ОСОБА_6 16.09.2002 зареєстровано право власності на 38/100 часток будинковолодіння, розташованого на АДРЕСА_1 (а.с.98).

Разом із тим, як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 та ОСОБА_8 заявили позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на належну померлому частку у будинковолодінні у розмірі 91/100, а не 62/100.

При цьому, стороною у справі іншого співвласника будинковолодіння ОСОБА_6 , якому належить 38/100 часток, сторони не залучили.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не обґрунтував правових підстав для зміни розміру частки у будинковолодінні за ОСОБА_7 з 62/100 на 91/100, та відповідно зменшення частки іншого співвласника.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно свідоцтва про шлюб відповідач ОСОБА_8 з 14 лютого 2012 року змінила прізвище на ОСОБА_10 (а.с.123).

Посилання в суді апеляційної інстанції представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на необхідність закриття апеляційного провадження, оскільки рішенням суду не порушено прав апелянта ОСОБА_6 відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються наведеними вище обставинами справи, а також приєднаною до апеляційної скарги Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно з якою на підставі оскаржуваного рішення суду за кожним зі сторін 17.09.2018 зареєстровано право власності 1/3 на 91/100 частин житлового будинку та господарських споруд (а.с.99-100).

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про те, що визнання права власності за сторонами у заявленому ними розмірі не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_6 судові витрати по сплаті судового збору та за надання професійної правничої допомоги підлягають відшкодуванню кожним зі сторін у рівних частках.

Оскільки сторони не подали жодних заперечень щодо заявлених в апеляційній скарзі до стягнення з них витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, про що апелянтом надано відповідні письмові докази (а.с.101-103), то колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення заявленого розміру витрат, який є обґрунтованим, розумним і реальним.

Зазначене судове рішення апеляційної інстанції не перешкоджає сторонам звернутися із позовом до належних відповідачів.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 січня 2012 року в оскаржуваній частині вимог первісного позову ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_8 скасувати і ухвалити у цих частинах нове судове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та у зустрічному позові ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 по 1 364 (одній тисячі триста шістдесят чотири) грн з кожного витрат по сплаті судового збору та по 3 333 (три тисячі триста тридцять три) грн 33 коп з кожного витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді