ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20513/24

Провадження № 22-ц/820/531/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року (суддя Палінчак О.М.).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла ОСОБА_2 звернулась до суду з цивільним позовом в межах розгляду кримінальної справи № 686/19792/21 (провадження № 1-кп/1363/21) до ОСОБА_3 , ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди. Позов до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 червня 2024 року передано на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування позову зазначала, що 14 лютого 2021 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 272 км. + 595, 6 м. автодороги М-12 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка», що проходить в об`їзд м. Хмельницького у напрямку від м. Вінниця до м. Тернопіль, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення із автомобілем «Audi А4», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі - ПДР) та лінії горизонтальної розмітки 1.11 ПДР, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, що настали - смертю ОСОБА_4 .

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно страхового полісу № . Розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого складає 260000 грн.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI» застрахована, шкода заподіяна внаслідок ДТП в межах страхової суми підлягає відшкодування страховиком, а різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою підлягає відшкодуванню безпосередньо відповідачем ОСОБА_3 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 позивачці ОСОБА_1 була заподіяна значна моральна шкода у вигляді душевних страждань та нервових переживань пов`язаних з смертю батька. В зв`язку з загибеллю батька позивачка перенесла сильний емоційний та нервовий стрес. Враховуючи глибину, характер, тривалість душевних страждань та їх влив на майбутнє життя, позивачка оцінює заподіяну моральну шкоду в зв`язку з смертю батька у розмірі 500000 грн.

Кількість осіб, які мають право на відшкодування заподіяної моральної шкоди становить 2 особи: неповнолітня донька ОСОБА_1 та мати (особа з інвалідністю) ОСОБА_5 .

Оскільки страхове відшкодування моральної шкоди обмежується 12 мінімальними заробітними платами у місячному розмірі встановленими на день настання страхового випадку, заподіяна моральна шкода підлягає відшкодуванню страховиком у розмірі 36000 грн (6000 х 12 / 2), а різниця між фактичним розміром заподіяної моральної шкоди та страховою виплатою у розмірі 464000 грн (500000 - 36000) підлягає відшкодуванню безпосередньо ОСОБА_3 в порядку, передбаченому статтею 1194 ЦК України.

Також в результаті протиправних дій ОСОБА_3 позивачці була заподіяна шкода в зв`язку з втратою годувальника. Право на відшкодування такої шкоди мають позивачка та мати ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .

Оскільки потерпілий до дорожньо-транспортної пригоди мав мінливий та нерегулярний дохід, середньомісячний дохід, з якого обраховується шкода завдана втратою годувальника визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, яка становить 10942 грн. Таким чином, щомісячний розмір шкоди, завданої позивачці втратою годувальника складає 3647,33 грн (з врахуванням кількості осіб які мають право на відшкодування) (10942 : 3)

Залишок страхової суми, яка припадає позивачці (після відшкодування моральної шкоди та з урахуванням вимог ОСОБА_5 ) становить 94000 грн.

А тому, за позицією позивача, шкода, завдана втратою годувальника, підлягає відшкодуванню по 3647 грн. щомісячно за період з 01.03.2021 по 01.04.2023 страховиком та в подальшому з 01.05.2023 до досягнення позивачкою повноліття відповідачем ОСОБА_3 .

З урахуванням викладеного вище, позивач просила суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 36000 грн моральної шкоди, та шкоду, завдану втратою годувальника, по 3647,33 грн щомісячно, починаючи з 01.03.2021 по 01.04.2023, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 464000 грн моральної шкоди, шкоду, завдану втратою годувальника, по 3647,33 грн щомісячно, починаючи з 01.05.2023 та до досягнення нею повноліття.

23.09.2024 позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій вона просила суд, стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , 216000 грн шкоди, завданої втратою годувальника та 36000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в частині позовних вимог до ОСОБА_3 залишено без розгляду. Залучено ОСОБА_3 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 252000 грн, з яких: 216000 грн відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, та 36000 грн відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в дохід держави судовий збір в сумі 2520 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що заява про збільшення позовних вимог за змістом є заявою про зміну предмету та підстав позовних вимог та є новою заявою з новими доданими доказами, які обґрунтовують звернення до суду вже на поточний час. Вказана заява прийнята судом в порушення ч. 4 ст. 49 ЦПК України. Оскільки після направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства зміна предмета, підстав позову не допускається.

Крім того, до заяви долучено новий доказ - розписка ОСОБА_2 від 15.03.2024, яка у скаржника викликає сумнів у її змісті та достовірності.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу та не надав жодного обґрунтування чому не враховуються приписи про взаєморозрахунки під час виплати страхового відшкодування відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України №1961-IV (г) інформація про здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована та потерпілих.

Також судом не надано оцінки бездіяльності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо повідомлення страховика про всі відомі їм обставини, яка протирічить обов`язкам, які покладені на них п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону України №1961-IV.

Неправильне застосування матеріальних норм та неврахування факту відшкодування завданих збитків потерпілим призвело, на думку скаржника, до ухвалення незаконного рішення. Посилається на правові висновки Верховного Суду у справі №373/1392/20 викладені у постанові від 12.04.2024.

Вважає, що при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу, судом також допущено порушення норм процесуального права. Вказує, що суд обґрунтував стягнення 15000 грн витрат на правничу допомогу з ПрАТ «СК «ВУСО»» на підставі доказів, які не відповідають ст. ст. 77, 79 ЦПК України.

Так, договір про надання правової допомоги від 11 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Гнідко С.І., регулює відносини між сторонами у кримінальному провадженні №0000081, та не є підставою для стягнення понесених судових витрат, зокрема витрат правничої допомоги у справі, що розглядається. Тому намагання представника позивачки перекласти стягнення судових витрат з іншої справи не відповідає засадам цивільного судочинства і суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності, про що скаржник зазначав і у відзиві на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Гнідко С.І., діючи в її інтересах, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає апеляційну скаргу надуманою та необґрунтованою.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 14 лютого 2021 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 272 км. + 595, 6 м. автодороги М-12 «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка», що проходить в об`їзд м. Хмельницького у напрямку від м. Вінниця до м. Тернопіль, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «Audi А4», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті.

Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 ПДР та лінії горизонтальної розмітки 1.11 ПДР, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, що настали - смертю ОСОБА_4 .

В результаті таких протиправних дій ОСОБА_3 , які призвели до смерті ОСОБА_4 , його неповнолітній доньці ОСОБА_1 заподіяна значна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та нервових переживаннях пов`язаних зі смертю батька, а також шкода, завдана втратою годувальника.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно страхового полісу №202173529 від 13.12.2020. Розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю складає 260 000 грн 00 коп.

Крім того, згідно з електронним полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №ЕWА-372GGН9 від 13.12.2020, цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , була додатково застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на суму 100 000 грн. 00 коп.

Таким чином, загальний розмір страхової суми становить 360000 грн.

31 травня 2021 року ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про страхове відшкодування.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 20.03.2024 у справі № 686/19792/21 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України; цивільні позови потерпілої ОСОБА_5 та законного представника ОСОБА_2 - залишено без розгляду.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 червня 2024 року вищевказаний вирок в частині залишення без розгляду цивільних позовів до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону №1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону №1961-IV, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в результаті протиправних дій ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_1 заподіяно значної моральної шкоди у вигляді душевних страждань та нервових переживань пов`язаних зі смертю батька. У зв`язку з загибеллю ОСОБА_4 неповнолітня донька перенесла сильний емоційний та нервовий стрес. Його смерть є трагічною подією у житті дитини, яка негативно вплинула та змінила звичний уклад її життя, вона втратила годувальника і в подальшому буде позбавлена батьківського піклування. Моральна шкода, завдана смертю батька, спричинила та буде спричиняти душевні та моральні страждання ОСОБА_1 протягом усього її життя. Відновити становище яке існувало до смерті батька не можливо.

В загальному, позивачкою оцінено заподіяну моральну шкоду в зв`язку зі смертю батька у розмірі 500000 грн. Разом з тим, згідно з розпискою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 від 15.03.2024, ОСОБА_3 було добровільно відшкодовано 300000 грн моральної шкоди з приміткою, що дана сума не враховує суму страхової виплати.

З урахуванням розміру мінімальної заробітної плати визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», та приписів пункту 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV, судом першої інстанції встановлено, що загальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю ОСОБА_4 становить 72000 грн (12 х 6 000 грн). Оскільки на виплату страхового відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю ОСОБА_4 претендують донька ОСОБА_1 та мати ОСОБА_5 , місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивачки про стягнення 1/2 частини визначеного законом розміру страхового відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 36000 грн, що є виплатою в межах страхового відшкодування.

Крім того, пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного Кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV).

Аналіз наведених норм Закону № 1961-IV дає підстави для висновку, що у відносинах з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів законодавець при виплаті таких складових страхового відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, а саме шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, як сама шкода, так і відшкодування моральної шкоди, розмежовує осіб, які мають право на таке відшкодування, а також порядок такого відшкодування і його розмір. При цьому спільним чинником, який повинен враховуватися при його виплаті (стягненні в судовому порядку) є те, що його розмір визначається в мінімальних заробітних платах у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, а також те, що сукупний розмір усіх відшкодувань не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, здійснюється на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного Кодексу України (тобто, за бланкетною нормою), кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення на користь позивачки страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника одноразовою виплатою в розмірі 216000 грн (36 х 6000 грн), в межах ліміту відповідальності страховика.

Доводи апеляційної скарги про те, що при новому розгляді судом першої інстанції прийнято, в порушення вимог ЦПК України, заяву про збільшення позовних вимог, яка є заявою про зміну предмета та підстав позову, не приймаються апеляційним судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно із пунктом 2 частини другої та частини третьої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Частиною четвертою статті 49 ЦПК України передбачено, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми ЦПК України дозволяють позивачу скористатись таким правом до закінчення підготовчого засідання або з урахуванням винятків, передбачених абзацом другим частини четвертої статті 49 ЦПК України.

Тобто, до закінчення підготовчого засідання позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Однак, вчинення вказаних дій при новому розгляді справи допускається лише у виключному випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи.

Так, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 зазначено, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що після направлення справи апеляційною інстанцією на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 29.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Представником позивача адвокатом Гнідко С.І. на стадії підготовчого провадження подано заяву про збільшення позовних вимог від 23.09.2024, в якій просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , 216000 грн шкоди, завданої втратою годувальника та 36000 грн моральної шкоди.

На стадії підготовчого провадження судом першої інстанції прийнято заяву представника позивача про збільшення позовних вимог; ухвалою суду від 23.10.2024 закрито підготовче провадження.

З огляду на викладене вище, на час подачі вказаної вище заяви змінились на стадії підготовчого провадження у справі обставини того, що винна у ДТП особа - ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (вирок набрав чинності 20.06.2024), після смерті батька ОСОБА_4 дитина ОСОБА_1 позбавлена тривалий час належного піклування та засобів для забезпечення належного рівня свого існування, при збереженні первісних обставин та підстав позову, а тому сторона позивача, у урахуванням вимог, передбачених абзацом другим частини четвертої статті 49 ЦПК України, скористалась правом на зміну предмета позову (визначення шкоди по втраті годувальника одноразовою грошовою виплатою) до закінчення підготовчого засідання, оскільки предмет позову при первісному розгляді був недостатнім для належного захисту прав позивачки. А тому, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв вказану заяву.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на встановлений судовим рішенням факт повного відшкодування завданих збитків ОСОБА_3 та відсутність у зв`язку з цим підстав для стягнення зі страховика ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування на користь позивачки, оскільки в ході кримінального провадження було заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 грн,: до ПрАТ «СК «ВУСО»» - 36000 грн та, до ОСОБА_3 - 464000 грн (суму яка не покривається страховою виплатою) та стягнення з відповідачів шкоди, завданої втратою годувальника, у вигляді щомісячних платежів по 3647,33 грн. Згідно з розпискою від 15.03.2024 ОСОБА_3 добровільно відшкодував на користь ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла ОСОБА_2 , 300000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку з загибеллю ОСОБА_4 , яка не враховує суму страхової виплати (а.с. 96 т. 1). Ухвалою суду від 23.10.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 залишено без розгляду. Відповідно, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО»» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 36000 грн та шкоди, завданої втратою годувальника, в розмірі 216000 грн (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог), що в межах ліміту відповідальності страховика.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду щодо задоволення позову і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, до особистого тлумачення норм права й обставин справи, такі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції, виходив з того, що з відповідача ПрАТ «СК «ВУСО»» на користь позивачки підлягають стягненню в тому числі витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись в повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З матеріалів справи вбачається, що представництво потерпілої ОСОБА_1 в інтересах якої діяла законний представник ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження №0000081 здійснювалось адвокатом Гнідко Сергієм Івановичем на підставі договору про надання правової допомоги від 11 березня 2021 року (а.с. 23-24 т. 1).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, предметом договору є забезпечення прав, свобод та законних інтересів клієнта у кримінальному провадженні №0000081 за фактом ДТП, що мала місце 14.02.2021, в тому числі щодо стягнення відшкодування заподіяної шкоди.

Цивільний позов в кримінальному провадженні заявлено було до двох відповідачів ПрАТ «СК «ВУСО»» та ОСОБА_3 , в позові позивачка зазначала про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат - витрат на правничу допомогу в сумі 15000 грн. В подальшому, позов в частині позовних вимог до ОСОБА_3 залишено без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що частка витрат на правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню відповідачем ПрАТ «СК «ВУСО»», становить 7500 грн.

Крім того, 17.12.2024 представником позивачки Гнідко С.І. до суду подано копію додатку до договору про надання правової допомоги та копію акту наданих послуг від 05.12.2024, відповідно до яких загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 20863,60 грн. (а.с. 171-172 т. 1) Проте, до вказаної суми включено транспортні витрати пов`язані з явкою адвоката на два судових засідання в розмірі 2763 грн 60 коп. Проте, вказана сума, в розумінні положень ЦПК України, не є витратами на правничу допомогу, а є витратами, пов`язаними з явкою до суду представника учасника справи (до іншого населеного пункту).

Відповідно до статті 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що належних та допустимих доказів понесення витрат пов`язаних з явкою до суду представника учасника справи на суму 2763,60 грн не надано, то такі витрати не підлягають відшкодуванню на користь позивачки.

Решта витрат на правничу допомогу в розмірі 3100 грн (20863,60-15000-2763,60) також понесені позивачкою у справі в межах заявлених позовних вимог до двох відповідачів (включаючи заяву про збільшення позовних вимог), а тому частка витрат на правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача ПрАТ «СК «ВУСО»», становить 1550 грн.

З огляду на викладене вище та з врахуванням заперечень сторони відповідача щодо витрат позивача на правничу допомогу, з відповідача на користь позивачки підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн (при доведеності таких витрат в розмірі 9050 грн (7500+1550)), які є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, які відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

А тому, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу підлягає зміні.

Оскільки апеляційний суд рішення суду першої інстанції в частині вирішення справи по суті залишає без змін, то витрати відповідача понесені на стадії на апеляційної інстанції не відшкодовуються.

Разом з тим, при подачі відзиву на апеляційну скаргу представник позивачки Гнідко С.І. просив стягнути з скаржника на користь позивачки понесені на стадії апеляційного провадження витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6400 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надав апеляційному суду ордер на надання правничої допомоги, акт про надання послуг від 10 лютого 2025 року.

Зі змісту акту про надання послуг від 10 лютого 2025 року вбачається, що загальна вартість наданих послуг становить 6400 грн, з яких: складання відзиву на апеляційну скаргу - 4000 грн, представництво та захист інтересів в суді - 2400 грн.

Разом з тим, в судовому засіданні 26.02.2025 представник позивачки адвокат Гнідко С.І. участі не брав. Відповідно, витрати щодо представництва та захисту в суді в розмірі 2400 грн відшкодуванню не підлягають.

В свою чергу, представником відповідача адвокатом Шиліним В.А. подано заяву про зменшення витрат на правничу допомогу. При цьому, просив врахувати і відсутність доказів оплати послуг позивачкою.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи докази щодо витрат позивачки на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, врахувавши задоволення позовних вимог в повному обсязі, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони; наявністю заперечень представника відповідача, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача на користь позивачки 3000 грн на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції. Такі витрати на професійну правничу допомогу в межах вказаної суми є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Гнідко С.І. позивачці обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року в частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу змінити, зменшивши розмір витрат до 7000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2, 3000 грн витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 березня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай