Справа №567/1937/24
Провадження №2/567/93/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Януля В.С.

представника відповідача - адвоката Романової Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про звільнення його від стягнення аліментів та стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначає, що перебував з відповідачкою в шлюбі, в якому в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому, шлюб між сторонами було розірвано та син залишився проживати з матір`ю.

Зазначає, що з 05.08.2024 і по даний час їх спільний син - ОСОБА_3 проживає з ним та знаходиться на його утриманні. При цьому посилається на те, що ОСОБА_2 з 05.08.2024 сина не утримує.

Одночасно вказує, що згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

При цьому вказує, що неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з ним та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , що, на його думку, є підставою для звільнення його від сплати аліментів.

Одночасно просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття, враховуючи ту обставину, що син проживає з ним.

При цьому зазначив, що відповідачка є працевлаштованою, а тому має всі можливості брати достатню, належну та регулярну участь в матеріальному утриманні дитини, однак ухиляється від належного утримання їх спільного сина.

Ухвалою суду від 12.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, та роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи не подавали.

Відповідачка правом подати відзив на позовну заяву не скористалась.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному об`ємі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Позивач та його представник пояснили, що згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області з позивача на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Одночасно позивач зазначив, що сплачував аліменти в повному обсязі і коли син побачив довідки про відсутність заборгованості по сплаті аліментів, при тому, що відповідачка зазначала синові про те, що він не сплачує аліменти, то виявив бажання проживати з ним, а до цього уникав його, пояснюючи це тим, що мати переконувала його, що він хоче його викрасти та нашкодити йому. Таким чином, з 05.08.2024 їх спільний син ОСОБА_3 проживає з ним і він забезпечує його одягом, належними умовами проживання та харчування, кишеньковими витратами та несе витрати по його дозвіллю і відпочинку.

При цьому посилається на те, що ОСОБА_2 не має претензій щодо місця проживання їх сина.

Зазначає, що з 05.08.2024 відповідачка витрат по утриманню дитини не несе, навіть не придбала жодної речі, необхідної синові на новий навчальний рік, а за час проживання з нею син ходив у порваному одязі, що вказує на те, що відповідачка аліменти використовувала не на дитину, а, як йому відомо, на ремонт будинку батьків. Також йому відомо, що їх син звертався до відповідачки з проханням дати йому частину коштів з тих, які він сплачував в якості аліментів на придбання квадроцикла, але вона в цьому відмовила. Пояснив, що квадроцикл придбав для сина він за 6800 доларів США, оскільки син дуже хотів такий подарунок, але зареєстрованим він є на нього, оскільки син не досяг 14 років.

У зв`язку з цим позивач просить звільнити його від аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , що стягуються на користь ОСОБА_2 за рішенням суду.

Одночасно просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на свою користь на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Пояснив, що його заробітна плата на час, поки він проходить службу у Збройних Силах України становить 37000 грн., і він, будучи особою з інвалідністю 3 групи, отримує пенсію, розмір якої складає біля 8500 грн.

Вважає, що не повинен нести витрати по утриманню їх спільної з відповідачкою та дітьми квартири, оскільки відповідачка замінила в ній замки на вхідних дверях, самостійно нею користується, він платив аліменти на утримання сина і за рахунок них відповідачка повинна була нести витрати по утриманню квартири, в тому числі з серпня 2024 року.

Пояснив, що відповідачка в день народження сина дійсно подарувала йому мобільний телефон марки АЙФОН, але оскільки син з`ясував, що то був старий телефон його старшого брата, то не хоче ним користуватися і тому він придбав йому новий телефон.

Зазначив, що в 2017-2018 році відповідачка дійсно мала оперативне втручання по стану здоров`я. Але на теперішній час вона має добрий стан здоров`я. Також йому відомо про те, що батько відповідачки мав перелом ноги, але на даний час стан його здоров`я добрий, оскільки він обробляє біля 2 гектарів землі та утримує домашнє господарство і забезпечення від дочки не потребує.

Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала.

Пояснила, що після розірвання шлюбу сторін у справі їх син проживав з матір`ю до серпня 2024 року і судом питання про проживання дитини з батьком не вирішувалось, а у зв`язку зі зміною дитиною місця проживання вона зверталась до поліції та служби у справах дітей, яка рішення про місце проживання дитини не визначала, але оскільки не хоче нашкодити сину, то в подальшому погодилась з думкою сина про те, що він хоче проживати з батьком.

Зазначає, що невірним є стягнення аліментів з дати, яка передувала даті звернення до суду та пояснила, що на даний час аліменти з позивача на користь відповідачки не стягуються.

Вважає, що в спірних правовідносинах необхідно вирішувати питання не про звільнення від сплати аліментів, а про припинення стягнення аліментів на період, коли дитина проживатиме з батьком, та вважає за необхідне врахувати, що заробітна плата відповідачки є невеликою (8000-9000 грн. після сплати податків), вона у зв`язку з поганим станом здоров`я, оскільки в 2000 році мала складене оперативне втручання, а в 2022 році мала струс головного мозку, повинна нести витрати на підтримку належного стану здоров`я та на її утриманні перебуває її батько, який є пенсіонером з доходом 3700 грн. і в лютому 2024 року переніс оперативне втручання у зв`язку з переломом ноги, а позивач отримує заробітну плату та пенсію, користується їх спільним автомобілем та гаражем і за цей період придбав та продав декілька автомобілів.

Пояснила, що інвалідність стосовно відповідачки не встановлювалась.

Окрім того, зазначає, що відповідачка самостійно несе витрати по утриманню їх спільної з позивачем та дітьми квартири і в листопаді 2024 року подарувала сину телефон марки АЙФОН 15 та інших витрат на утримання сина з моменту зміни ним місця проживання не несла, вважає за можливим сплату відповідачкою аліментів на утримання сина в розмірі 1/6 частини її доходу, зазначаючи про те, що позивач до відповідачки в період з 05.08.2024 з вимогою про сплату аліментів на утримання сина ні усно, ні письмово не звертався, а тому їх можна стягувати лише з моменту звернення позивача з позовом про стягнення аліментів до суду.

Додатково пояснила, що відповідачка дійсно відмовила синові в наданні коштів на купівлю квадроцикла, оскільки турбувалась про здоров`я сина, а також тому, що він не досяг 14 років і тому не має права ним керувати і транспортний засіб був би зареєстрований не на сина.

Зазначила, що в січні 2025 року відповідачка перерахувала позивачу на утримання сина 2000 грн., але позивач зазначені кошти не прийняв.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачки та малолітнього ОСОБА_3 , дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 .

Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 19.06.2013 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , починаючи з 16.05.2013 стягуються аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття. Згідно довідки Острозького відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області станом на 26.11.2024 заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Водночас, згідно акту обстеження умов проживання від 20.11.2024, складеного представником служби у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області вбачається, що на момент обстеження малолітній ОСОБА_3 проживав з батьком та висловив бажання проживати з батьком.

З характеристики Острозького ліцею №2 Острозької міської ради встановлено, що ОСОБА_3 навчається в зазначеному навчальному закладі і позивач приділяє увагу вихованню та навчанню сина ОСОБА_4 .

В зв`язку з клопотанням позивача суд допитав в судовому засіданні, за його згодою та в присутності представника служби у справах дітей Острозької міської ради, як його представника, малолітнього ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 пояснив, що проживав з матір`ю до серпня 2024 року, а з серпня 2024 року він проживає разом з батьком, який забезпечує його всім необхідним та з того часу мати участі в його утриманні не бере. Пояснив, що коли вирішив проживати з батьком, то не говорив матері, що переходить проживати з батьком назавжди.

Зазначив, що в період з серпня 2024 року він лише раз звертався до матері по матеріальну допомогу 23.11.2024, попросивши 1000 доларів США, оскільки хотів придбати квадроцикл, але мати грошей на таку покупку не дала.

Також вона у вказаний період подарувала для нього бувший в користуванні його старшого брата телефон марки АЙФОН 15.

З пояснень позивача, представників сторін та свідка в судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач раніше перебували в шлюбі і в них народилось двоє дітей сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час досяг повноліття.

В подальшому зазначений шлюб було розірвано і сторони стали проживати роздільно та при цьому, син ОСОБА_4 залишився проживати з матір`ю.

Водночас, в судовому засіданні встановлено, що на даний час за рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 19.06.2013 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , починаючи з 16.05.2013 стягуються аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття, хоча дитина фактично перебуває на його утриманні з 05.08.2024 та не проживає з відповідачкою і остання його утриманням не займається.

На даний час позивач повністю утримує свого сина, забезпечує його всім необхідним для проживання та навчання, купує йому продукти харчування, одяг, взуття, що в судовому засіданні підтвердив і малолітній син сторін.

Водночас, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами спору щодо визначення місця проживання сина не було, судовим рішенням чи рішенням органу опіки та піклування місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю не встановлювалось.

З пояснень представника відповідачки встановлено, що відповідачка в інтересах дитини не порушує спір про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 з нею.

Таким чином, оскільки іншого сторонами суду не доведено, при вирішенні справи суд виходить з того, що з 05.08.2024 малолітній ОСОБА_3 проживає з батьком, знаходиться лише на його утриманні і спору про його місце проживання немає.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Зазначене передбачено і ч.3 ст.181 СК України, якою визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога диктується положеннями ст.273 СК України, за якою якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Водночас, згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює.

Отже, за змістом цієї норми права, особа, з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, має право звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Отже, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідачки.

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що малолітній ОСОБА_3 з 05.08.2024 перестав проживати з матір`ю і остання перестала його утримувати, а став проживати в родині батька, який повністю взяв на себе обов`язки по забезпеченню сина всім необхідним, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом його звільнення від примусового стягнення аліментів на користь матері дитини.

Визначаючи початок періоду звільнення позивача від сплати періодичних платежів у виді аліментів, суд враховує, що сторонами визнається той факт, що малолітній ОСОБА_3 змінив місце проживання з 05.08.2024, в той час як позов про звільнення від сплати аліментів було подано до суду 26.11.2024, тобто до цього часу аліменти на утримання сина з нього стягувались, а відтак саме з цього часу слід припинити примусове стягнення аліментів з позивача.

Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів з відповідачки, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.181 Сімейного Кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач та відповідачка разом не проживають, їх син фактично проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні, а відповідачка належної участі в утриманні дитини не бере і домовленості щодо його утримання між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а відповідно до ч.3 ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю домовленості між сторонами у справі з приводу утримання малолітнього ОСОБА_3 , наявні підстави для вирішення даного спору судом.

Статтею 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

В судовому засіданні встановлено, що будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 свого сина належним чином не утримує, хоча зобов`язана це робити. При цьому, суд виходить з того, що відповідачка доказів про те, що вона належним чином з 05.08.2024 займається утримання свого сина не надала.

Таким чином, загальний розмір утримання дитини від відповідачки є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачка не бере належної участі в утриманні дитини.

Оскільки відповідачка, будучи матір`ю дитини, на даний час свого сина належним чином не утримує, хоча зобов`язана це робити, то з неї на користь позивача необхідно стягнути аліменти.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка працевлаштована в КНП «Острозький центр первинної медичної допомоги» і протягом 2024 року її заробітна плата становила 173341 грн. 21 коп., що становить біля 11628 грн. щомісячно після сплати податків.

Отже, відповідачка, будучи працевлаштованою, має можливість сплачувати аліменти на утримання сина.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до частини п`ятої зазначеної статті, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання дитини має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2025 - 3196 гривень.

Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідачки на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини та сторін, в тому числі і те, що позивач є особою з інвалідністю 3 групи, а також відсутність у сторін інших утриманців. При цьому, суд виходить з того, що батько відповідачки є пенсіонером за віком, а отже отримує пенсійне забезпечення, а син сторін по справі жодних доходів не отримує.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дитини, суд також бере до уваги, що відповідачка є працездатною, має добрий стан здоров`я.

Враховуючи наведені обставини, суд рахує за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі, визначеному ст.183 СК України.

Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 26.11.2024, а тому, за правилами ст. 191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

На підставі ст.180-184, 191, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст.10, 57, 60, 88, 212, 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 з 25.11.2024 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які стягуються на підставі рішення Острозького районного суду Рівненської області від 19.06.2013.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.11.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ),

відповідачка ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повне рішення складено 05.03.2025.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.