Провадження № 22-ц/811/3549/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м.Львів

Справа № 465/10365/23

Провадження № 22-ц/811/3549/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Салата Я.І.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником Мициком Олегом Володимировичем, та апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», яка підписана його представником Кудрань Мар`яною Миколаївною, на рішення Франківського районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 17 жовтня 2024року у складі судді Марків Ю.С. у справі за позовом ОСОБА_1 до ЛКП «Львівелектротранс», з участю третьої особи: ОСОБА_3 , про стягнення моральної шкоди, -

встановив:

20 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЛКП «Львівелектротранс», з участю третьої особи: ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що його (позивача) визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0001150 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до обвинувального акту, 7 липня 2023 року, ОСОБА_3 , керуючи технічно справним трамваєм марки «Електрон T5L641» із бортовим номером «1223» на території трамвайного депо на вулиці Промисловій у м.Львові, порушила вимоги Розділу 1 п.п. 1.5, 1.10; Розділу 2 п.п.2.3 б), д); Розділу 10 п.10.1, 10.9; Розділу 12 п.12.3 ПДР України, скоїла наїзд на нього ( ОСОБА_1 ). Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2023 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробовуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 під час виконання своїх трудових обов`язків водія ЛКП «Львівелектротранс» йому заподіяна моральна шкода. Завдані йому тілесні ушкодження призвели до втрати правої нижньої кінцівки вище рівня колінного суглоба. 11 жовтня 2023 року йому встановлено другу групу інвалідності. Зазначає, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 він змушений постійно проходити медичні обстеження, пересувається за допомогою милиць, не може самостійно себе обслуговувати, постійно потребує допомоги, окрім цього внаслідок ампутації кінцівки він втратив роботу та позбавлений можливості працювати за професією водієм. Фактично відновити становище, яке існувало раніше у житті, не є можливим. Крім того, моральна шкода полягає у пережитих ним моральних стражданнях внаслідок наступного: непомірний стрес, больовий шок внаслідок отриманих травм; усвідомлення можливості загибелі внаслідок ДТП; страждань, пов`язаних із необхідністю тривалого стаціонарного лікування; втрати психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, оскільки отримані тілесні ушкодження призвели до вимушеної зміни сталого способу життя; душевних страждань, пов`язаних з усвідомленням необхідності постійної допомоги членів сім`ї та сторонніх осіб; незручностей внаслідок необхідності регулярних спостережень у лікаря; внаслідок ДТП у нього (позивача) відбулись зміни в емоційному стані, що перешкоджає активному соціальному функціонуванню як особистості, що призвело до моральних страждань. Після даної ДТП він ( ОСОБА_1 ) протягом тривалого часу перебував в стані депресії, став знервованим, що негативно відобразилося на стосунках з оточуючими людьми. Просив стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» 600 000 грн. спричиненої моральної шкоди.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 300 000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено. В порядку розподілу судових витрат стягнуто з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь держави 3 000 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржили сторонни.

ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в частині визначення розміру заподіяної моральної шкоди. Зазначає, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 йому ампутовано праву ногу вище рівня колінного суглоба. 11 жовтня 2023 року позивачу встановлено другу групу інвалідності. В результаті ДТП ОСОБА_1 залишився без засобів існування, позбавлений можливості працевлаштуватися за фахом, втратив постійний дохід для сім`ї, яку самостійно утримував. ОСОБА_1 став інвалідом, ніколи не зможе самостійно ходити, обходити себе, вільно працювати, жити нормальним життям, потребує сторонньої допомоги. Крім того, позивач змушений постійно проходити медичні процедури та обстеження, для чого змушений пересуватись за допомогою милиць, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, мусить звертатись за допомогою до сторонніх осіб. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 змушений проходити тривалий процес реабілітації, потребуватиме протезування. Фактично, відновити становище, яке існувало раніше у житті позивача, неможливо. Зазначає, що з 2014 року ОСОБА_1 працював на посаді водія в ЛКП «Львівелектротранс». Однак, внаслідок ДТП відбулось значне зменшення професійної працездатності. У зв`язку з цим, позивача 12 грудня 2023 року було звільнено із займаної посади. Позивач, враховуючи фізичний стан, позбавлений можливості працевлаштуватись за фахом. Таким чином, моральну шкоду оцінює у 600 000 грн., що справедливо відповідає ступеню тяжкості моральних втрат. Вважає такий розмір відшкодування справедливою сатисфакцією, що відповідає усталеній судовій практиці в аналогічних справах та не призведе до збагачення позивача. Просить рішення суду скасувати в частині визначення розміру заподіяної моральної шкоди та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. ЛКП «Львівелектротранс» не заперечує, що позивач зазнав фізичних та душевних страждань, до яких призвели обставини, що склалися; йому було завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими обставинами. Однак при визначенні розміру відшкодування суд першої інстанції не врахував норми законодавства, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності та підтвердження розміру моральної шкоди належними доказами. Зокрема, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не врахував висновки, викладені в Акті розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 7 липня 2023 року о 21 год. 40 хв. на ЛКП «Львівелектротранс» від 12 січня 2024 року, складеному комісією, утвореною наказом Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 11 липня 2023 р. № 1087/3х. Відповідно до вказаного акта, ОСОБА_1 , водій трамвая, супроводжуючи трамвайний вагон, порушив вимоги: інструкції № 17 з охорони праці для провідника пасажирських вагонів у парку відстою вагонів затвердженої наказом в.о. директора ЛКП «Львівелектротранс» від 15 лютого 2022 року № 36; правил внутрішнього трудового розпорядку ЛКП «Львівелектротранс» затверджених конференцією трудового колективу від 3 вересня 2014 року. Відповідно до цього акта потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння, згідно з листом КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої допомоги» 260201 вих-87463 від 17 липня 2023 року. Вважає, що розмір стягнутої оскаржуваним рішенням моральної шкоди є таким, що не відповідає вимогам розумності і справедливості. Також, у рішенні суду міститься твердження, що представник відповідача в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги та просила задовольнити позов частково, стягнувши на користь позивача 300 000 грн. моральної шкоди, що не відповідає дійсності. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнення моральної шкоди.

З аслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 7 липня 2023 року ОСОБА_3 , керуючи технічно справним трамваєм марки «Електрон T5L641» із бортовим номером «1223», на території трамвайного депо на вулиці Промисловій у м.Львові, рухаючись заднім ходом, грубо порушила вимоги Розділу 1 п.п.1.5, 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); Розділу 2 п.п.2.3 б), д); Розділу 10 п.п. 10.1, 10.9; Розділу 12 п.12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час руху заднім ходом не переконалась, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, з моменту, коли мала об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_1 , який подавав сигнали для продовження руху та котрий знаходився біля передньої частини нерухомого трамвая марки «КТ 4ДМ» із бортовим номером «1209», не вжила заходів для зменшення швидкості руху керованого нею транспортного засобу аж до зупинки, в результаті чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху України пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а саме: роздавлювання стегна із синдромом позиційного стиснення, відкритий багатоуламковий надвиростковий перелом правої стегнової кіски зі зміщенням, відкритий багатоуламковий перелом обох гомілкових кісток в/3 правої гомілки зі зміщенням, розчавлено-рваною раною н/3 правого стегна та підколінної ділянки, повний відрив поверхневої стегнової артерії та стегнової вени, яке ускладнилося зовнішньою кровотечою, геморагічним шоком, гострою ішемією правої н/кінцівки, постгеморагічною анемією, що призвела до втрати правої нижньої кінцівки вище рівня колінного суглоба, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2023 року у справі №466/9795/23, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами; на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. На підставі ст.76 КК України покладено на обвинувачену ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, зокрема, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

ОСОБА_3 на момент керування трамваєм «Електрон T5L641» із бортовим номером «1223» працювала в ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія трамвая 1-го класу, що підтверджується вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 16 жовтня 2023 року та характеристикою, виданою її роботодавцем.

Згідно додаткового висновку експерта №239/23 від 30 серпня 2023 року за наслідками проведеної судово-медичної експертизи, у ОСОБА_1 , за медичними документами виявлено: роздавлювання стегна, із синдромом позиційного стиснення, відкритим багатоуламковим надвиростковим переломом обох гомілкових кісток в/3 правої гомілки зі зміщенням, розчавлено-рваною раною н/3 правого стегна та підколінної ділянки, повним відривом поверхневої стегнової артерії та стегнової вени, яке ускладнилось зовнішньою кровотечею, геморагічним шоком, гострою ішемією правої н/кінцівки, постгеморагічною анемією, що привела до втрати правої нижньої кінцівки вище рівня колінного суглоба. Вказані ушкодження могли утворитись 7 липня 2023 року від контакту з виступаючими частинами трамвая при наїзді на пішохода і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. Згідно медичної карти №55870 на момент поступлення ОСОБА_1 в 1 територіальне медичне об`єднання м.Львова в крові потерпілого виявлений етанол в кількості 0,96 проміле.

З Епікризу виписного №55870 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» ІІ-відділення судинної хірургії Центру серця та судин КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» з 7 по 24 липня 2023 року з діагнозом: роздавлювання стегна, повний відрив поверхневої стегнової артерії та стегнової вени, зовнішня кровотеча, геморрагічний шок, гостра ішемія правої н/кінцівки ІІІ ст., постгеморрагічна анемія, АС (етанол крові 0,96 проміле).

З Епікризу виписного №60994 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» ІІ-відділення судинної хірургії Центру серця та судин КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» з 25 липня 2023 року по 21 серпня 2023 року з діагнозом: роздавлювання стегна, повний відрив поверхневої стегнової артерії та стегнової вени, зовнішня кровотеча, геморрагічний шок, гостра ішемія правої н/кінцівки ІІІ ст., постгеморрагічна анемія, стан після ампутації правої н/к.

Позивачу встановлено другу групу інвалідності з 11 жовтня 2023 року, причина інвалідності - трудове каліцтво, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №380495 від 11 жовтня 2023 року.

Відповідно до Акта розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) 7 липня 2023 року о 21 год. 40 хв. на ЛКП «Львівелектротранс» від 12 січня 2024 року комісії, утвореної наказом Західного міжрегіонального управляння Державної служби з питань праці від 11 липня 2023 року №1087/3х комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку встановила, що під час виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків згідно з внутрішнім трудовим розпорядком підприємства, на робочому місці ОСОБА_1 отримав травми, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області №0001150 від 8 липня 2023 року по факту ДТП та вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 16 жовтня 2023 року було встановлено винну особу. Шляхом голосування згідно з п.34 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, пофесійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337, комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку, одноголосно, прийняла рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом, згідно пп.1 п.52 Порядку у зв`язку з виконанням потерпілим ОСОБА_1 своїх трудових (посадових) обов`язків згідно з внутрішнім трудовим розпорядком підприємства, на підставі п. 37 Порядку визнати Акт Н-1/Тимчасовий, затверджений від 4 жовтня 2023 року таким, що втратив чинність та скласти за результатами розслідування Акт за формою Н-1/П.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

На час вчинення ДТП ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ЛКП «Львівелектротранс», тому відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, якщо шкоду завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладається на роботодавця.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі №6-933цс16, для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На особу, яка перебуває в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно.

Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Згідно акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/ сталася) 7 липня 2023 року о 21 год. 40 хв. на ЛКП «Львівелектротранс» від 12 січня 2024 року, складеного комісією утвореною наказом Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 11 липня 2023 року № 1087/3х, ОСОБА_1 , водій трамвая, супроводжуючи трамвайний вагон, порушив вимоги інструкції № 17 з охорони праці для провідника пасажирських вагонів у парку відстою вагонів затвердженої наказом в.о. директора ЛКП «Львівелектротранс» від 15 лютого 2022 року № 36: «Розділ 1 «Загальні положення»: п. 1.4 супроводжуючий трамвайного вагона зобов`язаний дотримуватись вимог цієї інструкції. Працівник може відмовитись від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я оточуючих людей. Суворо забороняється в робочий час вживати спиртні напої та приймати наркотичні препарати. Несе відповідальність у відповідності з чинним законодавством України за порушення даної інструкції; п. 1.5 Небезпечними виробничими факторами є: наїзд транспортних засобів; Розділ 3 «Вимоги безпеки під час роботи»: п. 3.2 при поданні трамвая заднім ходом супроводжуючий знаходиться на передній площадці за напрямком руху або не на рухомому складі, а в безпечному місці і на прямій видимості з водієм; п. 3.4 при маневрових пересуваннях вагона в місцях ремонту трамвайної колії або дорожнього покриття необхідно виявляти особливу увагу - своєчасно подавати необхідні сигнали і вживати всі заходи, що включають наїзд на працівників; п. 3.5 під час руху трамвайного вагона супроводжуючому забороняється: п. п. 3.5.2 проходити чи стояти між трамвайними вагонами, опорами та іншими спорудами, в міжколісному просторі; п. п. 3.5.5 ходити по трамвайних коліях і по стрілках, хрестовинах.

Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку ЛКП «Львівелектротранс», затвердженого конференцією трудового колективу від 3 вересня 2014 року (протокол №1) : Розділ 3 «Основні обов`язки працівників»: п. 3.3 працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження Адміністрації ЛКП «Львівелектротранс», дотримуватися трудової дисципліни, використовувати робочий час для продуктивної праці, утримуватися від дій, які перешкоджають іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки».

Відповідно до акта потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння, що вбачається з листаКНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої допомоги» 260201 вих-87463 від 17 липня 2023 року.

З гідно із ч. 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч.1 ст.1168 цього Кодексу моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом першої інстанції враховано тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних і фізичних страждань, встановлення втрати професійної працездатності та інвалідності, виникнення труднощів у веденні домашнього господарства, триваючого болю, тривалого лікування, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також, суд враховує неможливість відновлення здоров`я до попереднього стану у зв`язку з ампутацією правої нижньої кінцівки вище рівня колінного суглоба, наслідки отриманих ушкоджень, які потягли за собою порушення можливостей звичного пересування без використання спеціальних засобів та предметів.

Зазначені тілесні ушкодження потягнули за собою заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року (з відповідними змінами і доповненнями), при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Правила про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху та ін.), а не проста необачність.

У пункті 7 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ орієнтує суди нижчої ланки на те, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого зокрема, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 5 червня 2024 року у справі №543/855/21, положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоровя фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

При визначенні розміру моральної шкоди суд також врахував доведену у встановленому порядку вину ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, яка час цього перебувала у трудових відносинах із ЛКП «Львівелектротранс».

Позивач просив стягнути з відповідача 600 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини та характер спірних правовідносин на підставі наявних доказів та визначив розмір спричиненої позивачу моральної шкоди з урахуванням засад розумності, співмірності і справедливості; прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. Оскаржуване рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Висновки суду першої інстанції не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником Мициком Олегом Володимировичем, та апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», яка підписана його представником Кудрань Мар`яною Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 3 березня 2025 року.

Головуючий -______________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк