Р І Ш Е Н Н Я (ЗАОЧНЕ)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі: головуючого судді Шкирі В.М., секретаря Сейко Л.В., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Захарченко С.В. розглянувши цивільну справу позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Захарченко Світлани Вікторівни до ОСОБА_2 , третя особа: Житомирська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

20.12.2024 представник позивача адвокат Захарченко С.В. звернулася до суду з в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , зі змісту якого просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 , не проживає 15 років. З 23.03.2009 року володіє нерухомістю за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину де і проживає.

У зв`язку з тим, що реєстрація ОСОБА_2 у вищезазначеній квартирі не проживає впродовж останніх 15 років, квартира не приватизована та перебуває у комунальній власності Житомирської міської ради, позивач вважає, що вона втратила право користування житловим приміщенням, просить суд задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі.

Представник позивача адвокат Захарченко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Вказала, що відповідач ОСОБА_2 15-ть років не проживає за вказаною адресою, проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач в судове засідання не з`явилася, судові повістки, направлені на її адресу, повернені відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Представник Житомирської міської ради - Сищук Н.М. в судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду надіслала листа про розгляд справи у її відсутність.

У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки .

Судом вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, не надав доказів на підтвердження своїх заперечень та поважності причин неподання заяв по суті справи.

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення виходячи з наявних у справі доказів (протокольна ухвала).

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

Квартира АДРЕСА_2 прийнята, мовою оригіналу: "в комунистическую сохранность" ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25), який згідно свідоцтва про смерть від 04.12.20027 року помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26)

Склад сім`ї ОСОБА_3 : ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_4 (син), що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.27), ОСОБА_5 (донька)

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 22.02.1982 року про що міститься штамп в паспорті серії НОМЕР_1 виданий 22.04.2008 (а.с.12) .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 , онука ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та донька їх сина ОСОБА_4 ), зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 01.04.2006 року про що міститься штамп в паспорті серії НОМЕР_2 виданий 16.09.2009 (а.с.16-17) та аналогічні відомості наявні в Єдиному демографічному реєстрі, що підтвержено відповіддю №984569 від 23.12.2024 (а.с.31).

Згідно акту від 03.12.2024, виданим головою ОСББ «Шевченка 107» - А.Горкушою, за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає без реєстрації: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована але не проживає з 2009 року: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 28).

Судом, під час розгляду справи по суті 27.02.2024 було допитано в якості свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які будучи попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази або за відмову від їх дачі засвідчили, що відповідач ОСОБА_2 більше ніж 10 років поспіль не пролживає з власної волі у квартирі АДРЕСА_2 . Там зі свого народження проживає ОСОБА_15 - онука ОСОБА_16 зі своїми двома дітьми та чоловіком. Оскільки свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 є сусідами ОСОБА_20 то їм достименно відомо, що бабуся позивача добровільно поїхала в село в Житомирській області та навіть ніколи не приїздить до онуки. Жодних сварок між сторонами вони не чули.

Свідок ОСОБА_14 засвідчила, що ОСОБА_21 живе в будинку АДРЕСА_3 , який їй належить, приблизно з 2008 року. В село вона переїхала до чоловіка з яким жила тривалий час, оскільки вони є сусідами то жінка засвідчує, що ОСОБА_2 більше 10 років жив в селі на постійній основі.

За відкритими джерелами ОСОБА_2 є власницею будинку АДРЕСА_3 з 12.07.2016

Таким чином суд встановив, що між сторонами існує спір з приводу права користування ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_2 , яка більш ніж 10 років не проживає та не користується спірною квартирою, що регулюється нормами Житлового Кодексу

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України (назва кодексу в редакції Закону від 21 квітня 2022 року № 2215-IX) (далі - ЖК України) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 прийнята, мовою оригіналу: "в комунистическую сохранность" ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25), який згідно свідоцтва про смерть від 04.12.20027 року помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26)

Склад сім`ї ОСОБА_3 : ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_4 (син), що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.27), ОСОБА_5 (донька)

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 22.02.1982 року про що міститься штамп в паспорті серії НОМЕР_1 виданий 22.04.2008 (а.с.12) .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 , онука ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та донька їх сина ОСОБА_4 ), зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 01.04.2006 року про що міститься штамп в паспорті серії НОМЕР_2 виданий 16.09.2009 (а.с.16-17) та аналогічні відомості наявні в Єдиному демографічному реєстрі, що підтвержено відповіддю №984569 від 23.12.2024 (а.с.31).

Згідно акту від 03.12.2024, виданим головою ОСББ «Шевченка 107» - А.Горкушою, за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає без реєстрації: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована але не проживає з 2009 року: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 28).

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Системний аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначає суд у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Предметом спору у справі, що переглядається, є визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, з огляду на його відсутність у ній без поважних причин понад 6 місяців до дня звернення з позовом.

Процесуальний закон покладає на позивача обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ЖК України строки у житловому приміщенні, а на відповідача - що така відсутність обумовлена поважними причинами.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц, провадження № 61-11414св19.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення у цей строк, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 569/12832/16-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17, від 19 січня 2022 року у справі № 344/9319/19.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Матеріалами справи, підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з 2006 року зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_2 , яка у 1981 році була передана її діду ОСОБА_3 , що помер в 2007 році мовою оригіналу: "в комунистическую сохранность". Одним із членів сім`ї ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_2 , яка зареєстрована у квартирі з 1982 року , інші члени сім вже померли в тому числі і батько позивача - ОСОБА_22 , більш ніж понад 10 років у спірній квартирі не проживає. Факт непроживання ОСОБА_2 у квартирі понад 10 років також засвідчили свідки: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази також наявнийакту від 03.12.2024, виданим головою ОСББ «Шевченка 107» - ОСОБА_23 в якому вказано, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2009 року. .

Отже, судом встановлено факт відсутності відповідача у квартирі понад 10 років, тоді як достатнім та необхідним є - 6 місяців, що передують дню звернення до суду.

Водночас будь-яких доказів того, що з відповідач був відсутній у квартирі з поважних причин, у матеріалах справи немає. Натомість свідок ОСОБА_14 засвідчила, що ОСОБА_2 живе в будинку АДРЕСА_3 з 2008 року, оскільки вони є сусідами то жінка засвідчує, що ОСОБА_2 більше 10 років жив в селі на постійній основі.

За відкритими джерелами ОСОБА_2 є власницею будинку АДРЕСА_3 з 12.07.2016

Суд наголошує, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).

У суду нема сумнівів щодо добросовісності сторони позивача у наданні доказів, щодо непроживання відповідача у спірній квартирі понад 6 місяців, що передували дню зверненню до суду.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та у їх взаємозв`язкусуд приходить до переконання, що позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив згідно з квитанцією ID:4552-9720-0662-9551 від 20 грудня 2024 року - 1211,20 грн

Оскільки позов задоволено в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1211,20 грн

Керуючись ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Захарченко Світлани Вікторівни до ОСОБА_2 , третя особа: Житомирська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовільнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять ) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржено відповідачем шляхом подання до Корольовського районного суду м.Житомира заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текс судового рішення складено 03.03.2025

ПОЗИВАЧ:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації :

АДРЕСА_5

ВІДПОВІДАЧ:

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації:

АДРЕСА_5

Cуддя В. М. Шкиря