Справа № 539/2287/17
Провадження № 2/539/31/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участю секретаря Ковтун І.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лубни в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості транспортного засобу, переданого за нікчемним договором оренди транспортного засобу з правом викупу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому зазначив, що 01 листопада 2014 року між ним та відповідачем укладено договір №157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу, строком на 1 рік. Розмір орендної плати з урахуванням виплати повної вартості складає суму в національній валюті згідно із комерційним курсом, еквівалентному 2500 доларів США на місяць на момент оплати. Між позивачем і відповідачем було досягнути згоди з усіх істотних умов договору. При цьому було досягнуто домовленості про те, що договір оренди спочатку буде укладатись у простій письмовій формі, пізніше, при наявності у відповідача вільного часу, договір оренди мав бути посвідчений нотаріально. Позивач виконав умови договору та передав відповідачу згідно акту прийому - передачі транспортного засобу від 01 листопада 2014 р. в платне користування екскаватор-навантажувач марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_1 . На виконання умов договору відповідач здійснив часткове виконання договору, здійснивши оплату за користування транспортним засобом за три календарних місяці трьома платежами по 2 500 доларів США кожен. Надалі орендна плата відповідачем не вносилась, договір нотаріально посвідчити не було можливості, зв`язок з відповідачем втрачений. Відповідач умов договору оренди повністю не виконав та орендну плату в повному обсязі не сплатив. Незважаючи на неодноразові звернення позивача, ОСОБА_4 відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання передбачені договором щодо користування транспортним засобом з правом викупу та до теперішнього часу свій обов`язок не виконав.

Просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за договором оренди транспортного засобу з правом викупу, що складає грошову суму коштів у розмірі 22 500 доларів США, заборгованість по пені в розмірі 2 250 доларів США та 3% річних в розмірі 187 доларів США.

Постановою Верховного Суду від 13.12.2023 року у цивільній справі №539/2287/17 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу з правом викупу було скасовано рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.12.2022 та постанову Полтавського апеляційного суду від 01.03.2023, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

19.01.2024 судом постановлено ухвалу, якою цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.

13.02.2024 представник позивача подав суду заяву про зменшення позовних вимог та залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення заборгованості по пені в розмірі 2 250 доларів США та 3% річних в розмірі 187 доларів США. 13.02.2024 представник позивача подав до суду заяву про зміну підстави позову, в якій просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнувши з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 грошову суму коштів у розмірі 19527,00 доларів США, яка є вартістю екскаватора-навантажувача, переданого за нікчемним договором оренди транспортного засобу з правом викупу, за вирахуванням сплаченої відповідачем суми коштів. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у зв`язку з недотриманням встановленої нотаріальної форми для договорів оренди з викупом, укладений з відповідачем договір є нікчемним. Повернення транспортного засобу на теперішній час є неможливим, оскільки відповідач посилається на те, що він згорів.

14.03.2024 судом постановлено ухвалу, якою залишено без розгляду позов в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по пені в розмірі 2 250 доларів США та 3% річних в розмірі 187 доларів США.

14.03.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду заяви представника позивача про зміну підстави позову та зменшення розміру позовних вимог із доданими до неї документами.

29.03.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якій він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступне. Визначальною обставиною нової редакції позовних вимог є укладення сторонами нікчемного правочину. Позивач вводить суд в оману, повідомляючи про факт укладення такого правочину. Протягом всього розгляду справи відповідач повідомляв ту обставину, що позивач не передавав йому спірний трактор, сторони жодного разу не зустрічалися. В матеріалах справи відсутні докази передання відповідачу спірного трактора, а тому відсутні і будь-які правові наслідки, встановлені ст.216 ЦК України. Фактичні події відбувались наступним чином: відповідач в мережі Інтернет знайшов оголошення про здачу в оренду екскаватора-навантажувача, зателефонував за оголошенням та за домовленістю приїхав 01.11.2014 року до м.Львів. У м. Львів відповідач зустрівся з чоловіком, який представився ОСОБА_5 та жодних документів, що посвідчують особу, не надав. Дана особа повідомила, що власником транспортного засобу являється ОСОБА_3 , але договір від його імені підпише він, при цьому жодних нотаріально посвідчених довіреностей не показав. Сторони обговорили істотні умови договору, та даний чоловік на ім`я ОСОБА_5 надав відповідачу договір №157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу для підпису. Коли відповідач його підписав, то замість ОСОБА_3 даний Договір №157/14 та Акт приймання-передачі транспортного засобу в присутності відповідача підписав ОСОБА_5 , саме він передав транспортний засіб відповідачу, отримав орендну плату за місяць в сумі 2500 доларів США і віддав відповідачу розписку від 01.11.2014 року про отримання грошових коштів. На запитання відповідача про дійсність договору, підписаного іншою особою, ОСОБА_5 відповів, що нічого страшного в тому, що договір підроблений, немає та що вони все одно нотаріально його посвідчувати не будуть. В подальшому відповідач наступних 2 місці ще 2 рази їздив до м. Львів, де передавав даному чоловіку на ім`я ОСОБА_5 грошові кошти по 2500 доларів США, а той віддавав йому вже написані рукописно розписки з підписом ОСОБА_6 , при цьому відповідач ОСОБА_6 не бачив жодного разу. В намаганні виконати договір відповідач неодноразово з`являвся до м. Львів, де передавав готівкою належні кошти, до моменту втрати зв`язку з позивачем (спілкування відбувалося через особу, що називав себе « ОСОБА_5 ». У зв`язку із пошкодженням мобільного телефону, де зберігався номер останнього, відповідач неодноразово намагався зв`язатись із « ОСОБА_5 », щоб обговорити подальше виконання існуючих договірних зобов`язань. Провести переговори так і не вдалося, оскільки « ОСОБА_5 » самостійно йому не телефонував, а декілька відвідувань адреси проживання позивача в м. Львів (це було не менше 3 разів на протязі 2015-2017 років) показали, що за адресою вказаною в договорі ніхто не проживав. Щодо вимоги про стягнення коштів, замість повернення об`єкту оренди. Важливою обставиною є те, що об`єкт оренди, а саме екскаватор-навантажувач марки ЈСВ 3-СХ, 1999 року випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_1 , став об`єктом злочину умисного пошкодження чужого майна шляхом підпалу, яке відбулося в Золочівському районі Харківської області. За даним фактом слідчим СВ Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_7 проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню за №0000219 від 14.04.2015 року, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Для підтвердження даного факту суду надано разом із заявою про скасування заочного рішення Лубенського міськрайонного суду витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень №0000219 від 14.04.2015 року. Відтак, в межах даної справи, наявні визначальні обставини, без з`ясування котрих неможливо встановити істину по справі, а саме: місцезнаходження предмету спору; його стан; вартість на дату спору. З огляду на диспозитивність процесу, відсутність ініціативи з боку позивача щодо встановлення та повідомлення суду обставин справи, призвело до недоведеності позову. Також у в зв`язку з тим, що позивач як власник транспортного засобу, котрий став об`єктом злочину, є потерпілим в межах вказаного провадження, відтак саме він є особою, котра маючи відповідний процесуальний статус, має певні обов`язки, в т.ч. прибуття до слідчого, та відповідні права щодо відшкодування шкоди, завданої злочином, повернення об`єкту злочину (трактора). Відмова потерпілого від реалізації своїх прав не веде до покладання обов`язку відшкодування шкоди завданої злочином на третіх осіб. Не дивлячись на приєднання судом до справи заяв про уточнення позовних вимог (зменшення позовних вимог і залишення частини позовних вимог без розгляду) та про зміну підстав позову, зазначає, що представник позивача одночасно змінив як підстави, так і предмет позову, що не передбачено ЦПК України.

Разом з відзивом на позовну заяву представником відповідача також подано заяву про застосування строків позовної давності.

04.04.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначив наступне. Щодо доведення факту укладення нікчемного правочину. У постанові Верховного Суду від 22.07.2021 року у справі № 539/3720/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним чітко вказано таке: «01 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди транспортного засобу з правом викупу № 157/14 строком на 1 рік…… Відповідно до розписок від 01 листопада 2014 року, 07 грудня 2014 року та 01 січня 2015 року ОСОБА_1 на виконання вимог договору від 01 листопада 2014 року № 157/14 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі по 2 500 доларів США, всього 7 500 доларів США, що не оспорюється сторонами». Зі змісту постанови чітко вбачається, що ОСОБА_1 це « ОСОБА_3 », а ОСОБА_2 це « ОСОБА_4 ». Постанова наявна у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень». Тобто, вказані цитати це не довід когось зі сторін, це встановлено судами усіх інстанцій в межах цієї справи, і мова не про так званого « ОСОБА_5 », а саме про « ОСОБА_3 ». До того ж, відповідач визнає і факт передачі трактора йому (і доводиться доказами, наприклад, витягом з ЄРДР за заявою Відповідача про підпал такого трактора), і факт того, що трактор перебував на праві власності позивача на момент його передачі. Тобто, договір підтверджено не лише підписом та згодою сторін на його істотні умови (як консенсуальний правочин), а й конклюдентними діями (як реальний правочин, яким може бути договір оренди, який вважається укладеним з моменту передачі об`єкта). До того ж, договір, попри його нікчемність, не лише підписано, а й виконано саме в частині передачі трактора та частково виконано в частині платежів за такий. Щодо вимоги про стягнення коштів замість повернення об`єкту оренди. Відповідач вкотре зловживає правом шляхом суперечливої поведінки, адже сам неодноразова зазначав, що трактор спалено саме в час коли такий був у його володінні та користуванні. У згаданій вище преюдиційній постанові Верховного Суду від 22.07.2021 року у справі № 539/3720/16-ц вказано «14 квітня 2015 року у Золочівському РВ ГУ МВС України в Харківській області зареєстрована заява ОСОБА_2 про те, що невідомі особи вчинили підпал спецтехніки, а саме екскаватора та навантажувача марки JCB на території ПП «ОСОБА_3» за адресою: АДРЕСА_2». Про це ж Відповідач заявляє і у відзиві. Це також підтверджує факт володіння та користування Відповідачем трактором. При цьому Відповідач не обмежений у праві відшкодувати шкоду за спалений трактор в окремому провадженні з винного у завдані такої шкоди. Проте, цей тягар не може лягати на Позивача, адже саме Відповідач володів та користувався трактором. Передбачена ЦК України презумпція вини заподіювача шкоди вказує, що відповідати за таку шкоду має саме Відповідач, а якщо вироком суду чи іншими документами буде встановлена вина третьої особи, Відповідач може відшкодувати таку шкоду в порядку регресу.

09.04.2024 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, зокрема, що при розгляді справи з врахуванням дійсних обставин (шкода заподіяна невідомою особою власності позивача), станом на дату розгляду справи, позивач: ухиляється від залучення до справи особи, котра дійсно розпоряджалась трактором; зберігає право власності на трактор в тому стані, в якому він знаходиться (аналогічні справи за позовами про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, де сума відшкодування обраховується - вартість ТЗ до події залишкова вартість ТЗ на момент розгляду); підміняє заподіювача шкоди (особи котра встановлюється органами поліції) відповідачем, котрий не має будь-якої вини у спричиненні такої шкоди.

23.04.2024 судом у підготовчому засіданні без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про визнання обов`язковою явки позивача у судове засідання та його допит в якості свідка.

23.07.2024 судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи.

23.07.2024 судом постановлено ухвалу, якою підготовче провадження у зазначеній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві, заяві про зміну підстав позову та відповіді на відзив. Додатково суду пояснив, що транспортний засіб відповідач до теперішнього часу позивачу так і не повернув. Зазначив, що строк на звернення з позовом позивачем не пропущений.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Надав пояснення, аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях. Додатково суду пояснив, що відсутні підстави стверджувати, що на теперішній час транспортного засобу не існує, бо внаслідок підпалу він не знищений остаточно.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2014 року між сторонами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 укладено договір №157/14 оренди екскаватора-навантажувача марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску, з правом викупу, строком на 1 рік. Умовами договору передбачено, що орендодавець ОСОБА_3 надає орендарю ОСОБА_4 належний йому на праві власності екскаватор-навантажувач марки JCB 3-CX 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , загальною масою 7600 кг, жовтого кольору, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 у користування і виплату повної вартості в національній валюті гривні у розмірі, еквівалентному 30000 доларів США на момент виплати, без надання послуг по управлінню ним та його технічній експлуатації, після чого зобов`язується передати право власності на транспортний засіб орендарю в повному об`ємі. Розмір орендної плати з урахуванням виплати повної вартості складає суму в національній валюті згідно із комерційним курсом, еквівалентному 2500 доларів США на місяць на момент оплати. Згідно акту прийому-передачі від 01.11.2014, орендодавець ОСОБА_3 передав, а орендар ОСОБА_4 прийняв екскаватор-навантажувач марки JCB 3-CX. ОСОБА_4 здійснив часткове виконання договору, сплативши 7500 доларів США, в подальшому зв`язок між сторонами припинено. Об`єкт оренди у квітні 2015 року був знищений в результаті умисного пошкодження шляхом підпалу, у зв`язку з чим по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за ознаками ч.2 ст.194 КК України, здійснюється досудове розслідування. Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначав, що у зв`язку з недотриманням встановленої нотаріальної форми для договорів оренди з викупом, укладений з відповідачем договір є нікчемним, а тому просив стягнути вартість переданого за нікчемним договором транспортного засобу за вирахуванням сплаченої відповідачем суми коштів. Згідно вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 799 ЦК України договір оренди (найму) транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, чого при укладанні договору від 01.11.2014 сторонами дотримано не було. Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним відмовлено. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Відповідно до частин першої та другої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18),від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 зазначено, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У даній справі доведена нікчемність правочину від 01.11.2014 оренди екскаватора-навантажувача, вартість якого згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи від 24.09.2021 визначена у 27027 доларів США. Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Стороною відповідача не заперечувався факт передачі йому у володіння транспортного засобу належного позивачу. Як стверджує представник відповідача, транспортний засіб був переданий відповідачу не позивачем, а іншою особою, яка і підписала договір оренди транспортного засобу з правом викупу. Зазначене не спростовує обов`язку відповідача повернути позивачу одержаний на виконання нікчемного правочину транспортний засіб, а в разі неможливості такого повернення, відшкодувати його вартість. Щодо доводів представника відповідача в тій частині, що транспортний засіб був пошкоджений внаслідок підпалу, але остаточно не знищений, суд зазначає наступне. Представник відповідача протягом тривалого розгляду цієї справи в суді стверджував, що транспортний засіб є саме знищеним внаслідок підпалу. Належних доказів на підтвердження тому, що транспортний засіб внаслідок підпалу був не знищений, а пошкоджений, його залишкової вартості суду не надано. Переданий відповідачу за нікчемним договором транспортний засіб до теперішнього часу позивачу не повернутий. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача, зокрема, послався на відсутність вини у діях відповідача, що призвели до пошкодження транспортного засобу, те, що наразі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000219 від 14.04.2015, та певні вимоги можуть висуватися ОСОБА_3 саме до осіб, що вчинили підпал транспортного засобу. Суд відхиляє такі доводи представника відповідача, оскільки існування кримінального провадження, яке триває з 2015 року, не спростовує право позивача на відшкодування вартості транспортного засобу, переданого у володіння відповідачу, який відповідальний за його належне збереження, та не може перебувати в залежності від встановлення винних осіб, що призвели до наслідків у вигляді знищення майна. Приймаючи до уваги заяву представника позивача від 13.02.2024 року про зміну підстав позову, в якій він просив стягнути вартість переданого за нікчемним договором транспортного засобу екскаватора-навантажувача марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску (за вирахуванням сплаченої відповідачем суми коштів 7500 доларів США) у розмірі 19 527 доларів США як спосіб застосування наслідків нікчемного правочину, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми з відповідача. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (статті 251-254 ЦК України). Згідно із частинам першою та третьою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Установлено, що виконання договору між сторонами розпочалося з дня його укладення, тобто - з 01.11.2014. Із позовом ОСОБА_3 звернувся у серпні 2017 року. Таким чином строк на звернення з даним позовом позивачем не пропущений і підстави для застосування строків позовної давності відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1, п. 1, 2 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору, витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується чеком про сплату судового збору в сумі 6444,44 грн. грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 6444,44 грн. грн. Представник позивача у судовому засіданні просив стягнути з відповідача витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 2000 грн. Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у сумі 2000 грн., оскільки стороною позивача не надано доказів вартості проведення експертизи та сплати позивачем витрат на її проведення. Представники сторін у судовому засіданні зробили заяви про надання відповідно до частини 8 ст. 141 ЦПК України доказів понесення сторонами витрат на правову допомогу протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у цій справі. Отже, питання про розподіл витрат на правову допомогу буде вирішено судом у разі надання відповідних доказів в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості транспортного засобу, переданого за нікчемним договором оренди транспортного засобу з правом викупу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 19527 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять сім) доларів США - вартість переданого за нікчемним договором екскаватора-навантажувача марки JCB 3-CX, 1999 року випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 6444,44 грн. (шість тисяч чотириста сорок чотири гривні сорок чотири копійки).

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 05.03.2025.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя О.Л. Овчаренко