Дата документу 26.02.2025 Справа № 335/111/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/111/25 Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Провадження № 22-ц/807/577/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Онищенко Е.А., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Шевейко Роман Ігорович в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, заінтересована особа: Запорізька міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання спадщини відумерлою, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Шевейко Роман Ігорович в інтересах держави в особі Запорізької міської ради звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа: Запорізька міська рада.

Прокурор обґрунтовував заяву тим, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 29,59 кв.м., житловою 15,2 кв.м., належала на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві спільної сумісної власності, останній був зареєстрований у зазначеній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_1 (мати), ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 (син). Відомості про народження сина ОСОБА_2 вказані на підставі заяви матері ОСОБА_1 , відомості щодо його батька відсутні. Заповіти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не посвідчувалися, спадкові договори не укладалися, після їх смерті спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Вищезазначена квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємці після смерті якого відсутні.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

На момент звернення із вказаною заявою, установлений ч.2 ст.1277 ЦК України річний строк з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , у вигляді квартири АДРЕСА_1 , сплинув. Отже, вказана квартира належить до об`єкта відумерлої спадщини, що є підставою для виконання Запорізькою міською радою обов`язку звернення до суду з відповідною заявою.

Зазначає, що в актовому записі про народження вказано « ОСОБА_2 », вказані відомості зазначені російською мовою. У свідоцтві про право власності на житло, видане російською мовою, зазначено співвласника « ОСОБА_2 ». Паспорт громадянина України на (укр.) « ОСОБА_2 »/ (рос.) « ОСОБА_4 ». Актовий запис про смерть складений відносно « ОСОБА_2 ». Таким чином наявна невідповідність у написані імені особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у паспорті громадянина України, актовому записі про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та правовстановлюючому документі на квартиру Свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11 лютого 1994 року, виданому виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради народних депутатів на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я « ОСОБА_4 » (рос.мовою).

Враховуючи різне написання імені особи у паспорті, актовому записі про смерть та у правовстановлюючому документі Свідоцтві про право на житло, оскільки іншим способом встановити факт належності правовстановлюючого документу не вбачається за можливе, встановлення останнього необхідно для належного підтвердження права власності померлому, виникла необхідність у зверненні із відповідною заявою.

На підставі вищевикладеного заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 22 лютого 2006 Орджонікідзевським РВ УМУВС України в Запорізькій області), який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , правовстановлюючого документа на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , а саме - Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11 лютого 1994 року, виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради народних депутатів. Визнати відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , до складу якої входить квартира АДРЕСА_3 та передати її у власність Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради (кож , юридична адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Дніпровська окружна прокуратура міста Запоріжжя подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у вказаних правовідносинах наявний спір про право, оскільки заявлена прокурором вимога про визнання спадщини відумерлою є безпірною, відсутні інші сторони з протилежними інтересами, зокрема потенційні спадкоємці, немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню. Судом не взято до уваги положення ст. 338 ЦПК України, якою передбачено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.. Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Отже, всі спеціальні норми матеріального і процесуального права прямо передбачають перехід права власності на відумерлу спадщину, що об`єктивно та логічно витікає у відповідні вимоги заяви до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що у заяві заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області зазначено вимогу позовного характеру щодо передачі спадкового майна у власність територіальній громаді, за таких обставин вбачається спір про право, що унеможливлює розгляд заяви в порядку окремого провадження.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається з заяви поданою до суду заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Шевейко Роман Ігорович в інтересах держави в особі Запорізької міської ради звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа: Запорізька міська рада, у зв`язку з відсутністю спадкоємців, після спливу річного строку з моменту смерті ОСОБА_2 , та передання спадкового майна до територіальної громади.

З метою встановлення обставин щодо наявності спадкоємців за заповітом, укладення спадкових договорі та заведених спадкових справ, окружною прокуратурою на адресу Першої Запорізької державної нотаріальної контори південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) були направлені запити.

Відповідно до наданих нотаріальною конторою інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 27 серпня 2024 року №78140665, №78140673 та від 18 жовтня 2024 року №78807279, №78807293 завіти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не посвідчувалися, спадкові договори не укладалися, спадкові справи після їх смерті не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно з ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про визнання спадщини відумерлою (ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи; справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний лише з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права. У спорі існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів немає спору про право.

Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця,а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

У постанові від 18 травня 2022 року у справі N 643/6125/16 Верховний Суд зауважив, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права.

Наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір. За умовою наявності спору про право питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження.

Главою 9 розділу IV ЦПК України врегульовано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ст. 334 ЦПК України, заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб.

Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Статтею 60 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерло, переходить у власність територіально громади за місцем відкриття спадщини.

Отже, всі спеціальні норми матеріального і процесуального права прямо передбачають перехід права власності на відумерлу спадщину, що об`єктивно та логічно витікає у відповідні вимоги заяви до суду.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 614/695/17, розглянуто аналогічне питання та зазначено, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть заявлятися вимоги позовного характер, зокрема, про передачу спадкового майна у власність територіальної громади, колегія суддів відхилила, оскільки статтею 278 ( в редакції, чинній на час розгляду заяви судом першої інстанції, наразі ст. 338 ЦПК України), передбачено, що суд ухвалю рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Таким чином, судом першої інстанції в порушення ст. 338 ЦПК України помилково мотивовано підстави для відмови у відкритті провадження, зокрема, з посиланням на роз`яснення, викладені у пункті 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування" про те, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади.

Отже, сама по собі вимога заявника про передачу відумерлої спадщини у власність територіальної громади не може бути підставою для відмови у відкритті окремого провадження, оскільки це суперечить положенням ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин необгрунтованим є висновок суду про те, що в даній справі вбачається спір про право, як підстава для відмови у відкритті провадження за заявою прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2025 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 27 лютого 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Онищенко Е.А.Кочеткова І.В.