ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/1203/24

Головуючий у першій інстанції Карапиш Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/85/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській

області, Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Карапиш Т.В. від 07 серпня 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Ічня, дата складання повного тексту рішення - 07 серпня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ГУНП в Київській області, ГУ ДКСУ у Київській області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що 25.05.2021 року інспектором ВРПП Броварського РУП ГУНП в Київській області майором поліції Рябчуном О.Я. було винесено постанову серії БАБ № 366338 від 25.05.2021 року, та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 статті 121 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії БАБ № 366338 від 25.05.2021 року, позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом про визнання протиправною та скасування вказаної постанови. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2023 року у справі № 759/28912/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора ВРПП Броварського РУП ГУНП в Київській області майора поліції Рябчуна О.Я., ГУНП в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, було відмовлено. У подальшому, позивачем було подано апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду на вищевказане рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2023 року, і постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2023 року - скасовано, визнано протиправною та скасовано постанову від 25.05.2021 року серії БАБ № 366338 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.6 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. За доводами позивача, внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, яке відбулося у результаті незаконних дій інспектора ВРПП Броварського РУП ГУНП в Київській області майора поліції Рябчуна О.Я., ГУНП в Київській області, щодо винесення відносно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 366338 від 25.05.2021 року, яка була визнана протиправною та скасована постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 року у справі № 759/28912/21, ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода. Позивач вказував, що заподіяння моральної шкоди полягало у порушенні його нормального життєвого ритму, витраченому часі для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану; приниженні його честі та гідності, як водія; у спричиненні моральних переживань, зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім, у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки позивач був змушений витрачати свій особистий та робочий час для зустрічі із адвокатом, а також відвідувати судові засідання у іншому місті, внаслідок чого погіршувався його психічний та нервовий стан. Із врахуванням глибини душевних переживань та ступеня порушення нормального способу життя, ОСОБА_1 просив суд стягнути на свою користь з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07.08.2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди, задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 10 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Київській області просить скасувати рішення суду першої інстанції від 07.08.2024 року, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 07.08.2024 року ухвалено судом першої інстанції із порушенням норм матеріального права, є необґрунтованим, і тому підлягає скасуванню. В доводах апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не у повній мірі дослідив докази та не встановив всі обставини у справі, у зв`язку з чим за результатами її розгляду помилково дійшов висновку щодо задоволення вимог заявленого позову. За доводами апелянта, по справі не підтверджено тих обставин, що позивач пережив негативні емоції, які досягли певного рівня страждань. Апелянт звертає увагу, що у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, на позивача було накладено штраф у розмірі 850 грн., і при цьому, судом першої інстанції на користь позивача стягнуто 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, тобто, у 12 разів більше, ніж сума накладеного штрафу, що виходить за межі принципу виваженості та справедливості. Апелянт стверджує, що позивач не довів по справі належними доказами спричинення йому моральної шкоди. За доводами апелянта, позивачем не зазначено, в чому полягає спричинення йому моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., та якими доказами це підтверджується, відсутній причинний зв`язок між діями, бездіяльністю заподіювача моральної шкоди та спричиненою шкодою. Доводи апеляційної скарги вказують, що позивач не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір морального відшкодування, при цьому, не надав документального підтвердження погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, викликаних саме складанням адміністративної постанови серії БАБ № 366338 від 25.05.2021 року.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07.08.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2023 року - скасовано, та прийнято постанову, якою визнано протиправною та скасовано постанову від 25.05.2021 року серії БАБ № 366338 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 6 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.; стягнуто з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1 135 грн. (а.с.5-7). Як вбачається із даної постанови, суд апеляційної інстанції виходив з тих обставин, що будь-яких доказів, які б свідчили про порушення позивачем приписів ПДР, відповідачем не надано, а у матеріалах справи, як доказ, наявна лише постанова, яка є предметом оскарження. Відеозапису нагрудної камери патрульного, яка працювала під час виявлення адміністративного правопорушення чи інших доказів того, що встановлена на номерний знак захисна сітка перешкоджала його ідентифікації з 20 метрів, матеріали справи не містять. Таким чином, як зазначив суд, відповідачем не доведено, що захисна сітка ускладнювала ідентифікацію номерного знака та перешкоджала чіткому визначенню його символів з відстані двадцяти метрів. Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 статті 121 КУпАП, і тому суд вважав безпідставним притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.08.2024 року, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вказав, що скасування постанови про накладення адміністративного стягнення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Підставою для відшкодування шкоди у даній справі є встановлення постановою суду, яка набрала законної сили, порушення порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. При цьому, психологічне напруження, розчарування та незручності, які виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння особі моральної шкоди. Суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 07.08.2024 року, що оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс негативні емоції, внаслідок чого було порушено звичний ритм його життя, що призвело до емоційних хвилювань, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, та позивач був вимушений доводити свою правоту у судах першої та апеляційної інстанцій. У даному конкретному випадку суд першої інстанції вважав, що позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли певного рівня страждань. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, у даній справі суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконним рішенням уповноваженої особи державного органу. Вирішуючи спір в частині визначення розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, судом першої інстанції враховано, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Судом першої інстанції також враховано тривалість переживань позивача, а саме, від дня притягнення його до адміністративної відповідальності до дня ухвалення апеляційним судом постанови про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу. На підставі викладеного та із врахуванням інших обставин справи, які мають істотне значення, приймаючи до уваги вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 10 000 грн. Суд першої інстанції вважав даний розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди співмірним із моральними стражданнями, які заподіяні позивачу, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, судом першої інстанції відхилено доводи відповідачів відносно того, що позивач не надав жодних доказів щодо завдання йому моральної шкоди, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю обставин та доказів у даній конкретній справі, які наведені вище.

Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 07.08.2024 року ухвалено судом першої інстанції із порушенням норм матеріального права, є необґрунтованим, і тому підлягає скасуванню. В доводах апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не у повній мірі дослідив докази та не встановив всі обставини у справі, у зв`язку з чим за результатами її розгляду помилково дійшов висновку щодо задоволення вимог заявленого позову. За доводами апелянта, по справі не підтверджено тих обставин, що позивач пережив негативні емоції, які досягли певного рівня страждань. Апелянт звертає увагу, що у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, на позивача було накладено штраф у розмірі 850 грн., і при цьому, судом першої інстанції на користь позивача стягнуто 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, тобто, у 12 разів більше, ніж сума накладеного штрафу, що виходить за межі принципу виваженості та справедливості. Апелянт стверджує, що позивач не довів по справі належними доказами спричинення йому моральної шкоди. За доводами апелянта, позивачем не зазначено, в чому полягає спричинення йому моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., та якими доказами це підтверджується, відсутній причинний зв`язок між діями, бездіяльністю заподіювача моральної шкоди та спричиненою шкодою. Доводи апеляційної скарги вказують, що позивач не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір морального відшкодування, при цьому, не надав документального підтвердження погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, викликаних саме складанням адміністративної постанови серії БАБ № 366338 від 25.05.2021 року.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини від 04.11.1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Приписи статті 23 ЦК України передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями: 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Вказані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність зазначених умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч.1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті: 1173, 1174 ЦК України).

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2023 року - скасовано, та прийнято постанову, якою визнано протиправною та скасовано постанову від 25.05.2021 року серії БАБ № 366338 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 6 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.; стягнуто з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1 135 грн. (а.с.5-7). Як вбачається із даної постанови, суд апеляційної інстанції виходив з тих обставин, що будь-яких доказів, які б свідчили про порушення позивачем приписів ПДР, відповідачем не надано, а у матеріалах справи, як доказ, наявна лише постанова, яка є предметом оскарження. Відеозапису нагрудної камери патрульного, яка працювала під час виявлення адміністративного правопорушення чи інших доказів того, що встановлена на номерний знак захисна сітка перешкоджала його ідентифікації з 20 метрів, матеріали справи не містять. Таким чином, як зазначив суд, відповідачем не доведено, що захисна сітка ускладнювала ідентифікацію номерного знака та перешкоджала чіткому визначенню його символів з відстані двадцяти метрів. Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 статті 121 КУпАП, і тому суд вважав безпідставним притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Необхідно зазначити, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 953/6561/20, провадження № 61-922св21.

У постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 726/837/20, провадження №61-2647св21, зазначено, що: ...У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18).

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 166/1222/20, провадження №61-9003св21, зазначено наступне: … у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц, провадження №19000сво18, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 року у справі №759/28912/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ВРПП Броварського РУП ГУНП в Київській області майора поліції Рябчуна О.Я., Головного управління Національної поліції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, констатовано наступне: … Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає недоведеними обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому постанова від 25 травня 2021 року серії БАБ №366338, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 статті 121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 850 грн. є протиправною та підлягає скасуванню. (а.с.5-7).

Приймаючи до уваги наведене вище, та враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 27.03.2019 року у справі № 397/1745/14-ц, провадження № 61-19515св18; від 05.02.2020 року у справі № 640/16169/17, провадження № 61-15393св18, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що скасування постанови про накладення адміністративного стягнення через відсутність його складу, свідчить про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Підставою для відшкодування шкоди у даній справі є встановлення постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 року у справі №759/28912/21, яка набрала законної сили, незаконне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 статті 121 КУПАП у вигляді штрафу в сумі 850 грн. При цьому, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.08.2024 року відносно того, що: …оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс негативні емоції, внаслідок чого було порушено звичний ритм його життя, що призвело до емоційних хвилювань, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав та останній був вимушений доводити свою правоту у судах першої та апеляційної інстанцій. В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли певного рівня страждань. З огляду на встановлені у даній справі обставини, суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконним рішенням уповноваженої особи державного органу.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують даних висновків суду першої інстанції, оскільки такі висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

Разом з тим, обговорюючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача ОСОБА_1 , із врахуванням доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В доводах апеляційної скарги апелянт звертає увагу, що у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, на позивача було накладено штраф у розмірі 850 грн., і при цьому, судом першої інстанції на користь позивача стягнуто 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, тобто, у 12 разів більше, ніж сума накладеного штрафу, що виходить за межі принципу виваженості та справедливості. Апелянт стверджує, що позивач не довів по справі належними доказами спричинення йому моральної шкоди. За доводами апелянта, позивачем не зазначено, в чому полягає спричинення йому моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., та якими доказами це підтверджується, відсутній причинний зв`язок між діями, бездіяльністю заподіювача моральної шкоди та спричиненою шкодою. Доводи апеляційної скарги вказують, що позивач не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір морального відшкодування, при цьому, не надав документального підтвердження погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, викликаних саме складанням адміністративної постанови серії БАБ № 366338 від 25.05.2021 року.

З даного приводу необхідно зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2, ч.3 статті 23 ЦК України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її збагачення.

Європейський Суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12.07.2007 року).

Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , позивач вказував, що заподіяння моральної шкоди полягало у порушенні його нормального життєвого ритму, витраченому часі для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану; приниженні його честі та гідності, як водія; у спричиненні моральних переживань, зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім, у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки позивач був змушений витрачати свій особистий та робочий час для зустрічі із адвокатом, а також відвідувати судові засідання у іншому місті, внаслідок чого погіршувався його психічний та нервовий стан. Із врахуванням глибини душевних переживань та ступеня порушення нормального способу життя, ОСОБА_1 просив суд стягнути на свою користь з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд виходить із презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті: 3, 19 Конституції України), і завжди викликає у людини негативні емоції. При цьому, оцінка рівня моральних страждань залежить від всіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

При цьому, апеляційний суд враховує, що позивач нервував, був вимушений доводити протиправність рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, та змушений був витрачати свій особистий час, чим було порушено його відповідний спосіб життя. Із врахуванням документально підтверджених обставин справи, тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, характеру моральних страждань, яких зазнав позивач, їх глибини та необхідності зміни нормального життєвого стану та витрат часу на відновлення прав, апеляційний суд вважає, що виходячи із засад виваженості, розумності, справедливості та співмірності, обґрунтованим є стягнення на користь ОСОБА_1 6 000 грн., в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, що буде належною сатисфакцією понесених позивачем душевних страждань.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач не надав жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2023 року - скасовано, та прийнято постанову, якою визнано протиправною та скасовано постанову від 25.05.2021 року серії БАБ № 366338 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.6 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.; стягнуто з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1 135 грн. (а.с.5-7).

Приймаючи до уваги наведене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що вказані обставини є безумовною підставою для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, пов`язаної із необхідністю відновлення його порушених прав.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області, необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07.08.2024 року, необхідно змінити, виклавши перший, другий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 6 000 (шість тисяч) грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07.08.2024 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - задовольнити частково.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2024 року - змінити, виклавши перший, другий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 6 000 (шість тисяч) грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07.08.2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 28.02.2025 року.

Головуючий: Судді: