КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4807/24
Провадження № 2/488/486/25
05.03.2025 року м. Миколаїв
Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Океанівська 60, 60А,64" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В жовтні 2024 р. позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Яковлеву Інну Олександрівну звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що відповідно до ордеру на житлове приміщення за № 808 серія 032147, виданого 20.11.1991 року квартира АДРЕСА_2 була надана на родину з 4-х осіб, а саме : позивачу - ОСОБА_1 , її чоловіку ОСОБА_3 , її рідному сину - відповідачу по справі ОСОБА_2 ; рідної доньці - ОСОБА_4 .
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та був знятий з реєстрації в спірної квартирі. ОСОБА_4 - знялася з реєстрації зі спірної квартири добровільно.
Повідомила, що у 2014 році рідний син позивача, ОСОБА_2 , зібрав всі свої речі зі спірної квартири та виїхав на проживання в іншу місцевість. Оплату комунальних послуг не здійснює, не користується житловим приміщенням. Добровільно знятися з реєстрації не бажає. За останні десять років він взагалі не приїжджав, не відвідував квартиру, речей його в квартирі не має, не був присутній на похованні свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перешкод в користуванні спірною квартирою позивач йому не чинила.
Домовленості між сторонами щодо оплати комунальних послуг та користування квартирою не має. Все сплачує позивач протягом десяти років одноособово. Зазначені обставини викладені в позові підтверджуються Актом про не проживання особи від 15.10.2024 року ,складеному у присутності свідків та завіреного ОСББ.
У зв`язку з тим, що відповідач виїхав зі спірної квартири на інше місце проживання, тривалий час у квартирі не проживає, майна його у квартирі немає, участі у здійсненні комунальних платежів не приймає, своєю реєстрацією перешкоджає позивачу здійснити приватизацію зазначеного житла, вважала за можливе визнати його таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 25.10.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача адвокат Яковлева І.О. надала суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях про виклик у судові засідання листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотніми поштовими повідомленнями.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що на підставі ордеру на жиле приміщення № 808 серії 032147, виданого виконавчим комітетом Заводської ради народних депутатів Миколаєва від 20.11.1991 р., ОСОБА_3 та його родині: дружині ОСОБА_1 , сину ОСОБА_2 , донці ОСОБА_4 , надано право на зайняття жилого приміщення житловою площею 40,76 кв.м, яке складається з трьох кімнат у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 19.06.2014 р.
З наданого суду Акту про непроживання особи за місцем реєстрації, складного та підписаного сусідами квартири АДРЕСА_2 15.10.2024 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно з 05.06.2014 року та по теперішній час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за якою він зареєстрований.
З названого акту слідує, що ОСОБА_2 проживав за вказаною адресою разом із матір`ю та батьком, але напередодні смерті батька виїхав на постійне місце проживання до іншої країни. Протягом останніх десяти років жодного разу не бачили ОСОБА_2 за адресою його реєстрації по АДРЕСА_3 , як особу, яка проживає у вказаному житловому будинку (квартирі).
З матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі особистих речей відповідача немає, місце його фактичного проживання позивачу не відомо.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 не приватизована, у власності зареєстрованих осіб не перебуває.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках встановлених ст. 71 ЖК України. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Під час розгляду справи встановлено, що відповідач з 2014 року по теперішній час в квартирі АДРЕСА_2 не проживає.
Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі з 2014 року, комунальні платежі за неї не сплачує, квартирою не цікавиться, суд доходить висновку, що він втратив інтерес до спірної квартири.
За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 , оскільки не проживає у ній з 2014 року, а своєю реєстрацією у зазначеній квартирі обмежує права позивача у користуванні та розпорядженні майном, оскільки позивач повинна сплачувати додаткові кошти за комунальні послуги та позбавлена можливості в подальшому приватизувати вказане майно.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Зі змісту ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття даної особи з реєстрації.
Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 280-289, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Океанівська 60, 60А,64" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;
Суддя: Я.А. Чернявська