ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1468/25 Справа № 195/1608/24 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Агєєва О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя першої інстанції Кондус Л.А.),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» звернулось до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідачки на користь Товариства суму заборгованості в розмірі 9 957,68 грн., що складається з: заборгованості за основним боргом 8125,61 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 2,70 грн., інфляційними втратами 1391,54 грн., 3% річних 437,83 грн.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився представник ТОВ «Санфорд Капітал» - Маслюженко М.П., та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного з`ясування обставин справи.

Скарга мотивована тим, що строк позовної давності позивачем пропущено не було, оскільки на нього розповсюджується дія п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, який діяв з 02.04.2020 року.

ОСОБА_2 просив рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 9957,68 гривень. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3028х30=90840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що08.09.2019 публічне акціонерне товариство Ідея Банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № Z41.15187.005236363.

Кредитний договір був підписаний позичальником власноручно.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 11600,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Відповідно до умов договору кредит надається шляхом перерахування коштів на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний ним на Заяві-анкеті на отримання кредиту.

У п.1.2. Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 12 місяців з дня підписання Договору, тобто до 08.05.2020 року включно.

Одночасно з укладенням Кредитного договору Позичальник уклав з ТДВ СК АРСЕНАЛ ЛАЙФ договір від 08.05.2019 добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску цим договором страхування становить 1600 грн. Вигодонабувачем за цим договором страхування є банк.

За умовами Кредитного договору, а саме п.1.6, Позичальник доручив банку та дав розпорядження переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу через транзитний рахунок банку.

Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок Позичальника грошові кошти в сумі 11600,00 грн., з яких був сплачений на рахунок ТДВ СК АРСЕНАЛ ЛАЙФ страховий платіж від імені Позичальника в сумі 1600 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку Позичальника, а також відповідними ордерами-розпорядженнями на перерахування коштів.

У подальшому Позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Згідно виписки по рахунку Позичальника за весь строк з моменту укладення Кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом Позичальник сплатив банку лише 5 516,34 грн. Останній платіж проведено 17.09.2019. Строк на який було надано кредит за Договором сплив 08.05.2020. після закінчення строку кредиту Кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії.

Станом на 08.05.2020 сформувалася заборгованість Позичальника перед банком за договором:

- заборгованість за основним боргом в сумі 8125,61 грн.;

- заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 2,70 грн., що разом становить 8128,31 грн. Станом на 16.11.2023 розмір заборгованості за основним боргом і відсотками не змінився.

16.11.2023 між АТ Ідея банк (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія СОНАТІ (Фактор) був укладений договір факторингу № 16/11-23 (а.с.34-40).

ТОВ Фінансова компанія СОНАТІ є фінансовою установою та має діючу ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, зокрема з надання послуг з факторингу видану розпорядженням Нацкомфінпослуг № 1250 від 09.06.2020.

Відповідно до п.2.1 зазначеного договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права вимоги та їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах. Визначених цим Договором.

Пунктом 2.2. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості перед Клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників (Додаток №2), що підписується сторонами в день укладання цього Договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладення цього Договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору.

Також Клієнт і Фактор підписали всі додатки до договору факторингу, зокрема і друкований Реєстр боржників. Таким чином Фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z41.15187.005236363 від 08.05.2019.

Пунктом 5.4. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із законодавством мають на це право.

Користуючись даним правом ТОВ Фінансова компанія СОНАТІ (Клієнт) 29.12.2023 уклало з ТОВ САНФОРД КАПІТАЛ (фактор) договір факторингу № 29/12-23 (а.с.27-33).

ТОВ САНФОРД КАПІТАЛ є фінансовою установою та має діючу ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання послуг з факторингу.

Таким чином, відповідно до умов договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 ТОВ САНФОРД КАПІТАЛ набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними договорами.

Згідно до Довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z41.15187.005236363 від 08.05.2019, сформованої Первісним Кредитором (АТ Ідея банк) станом на 16.11.2023 заборгованість боржника/Позичальника становить:

- заборгованість за основним боргом в сумі 8125,61 грн.;

- заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 2,70 грн., що разом становить 8128,31 грн.

Станом на дату звернення до суду, розмір заборгованості відповідачки за Кредитним договором становить 9957,68 грн., в тому числі: основна сума заборгованості 8125,61 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 2,70 грн., інфляційні витрати 1391,54 грн., 3% річних 437,83 грн. (а.с.55,56,57).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що Товариством було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Згідно ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Застосовуючи позовну давність суд першої інстанції вказував на те, що строк на який було надано кредит сплив 08.05.2020 року, початком перебігу строку позовної давності є 09.05.2020 року, позов було подано у вересні 2024 року.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IXперелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності був квітень 2020 року, однак Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У постанові Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) від 07.09.2022 року в справі № 679/1136/21 суд дійшов до наступних правових висновків: «виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість застосування трирічного строку позовної давності, оскільки перебіг строк почався після скасування карантину 01 липня 2023 року, а позивач звернувся із даним позовом у вересні 2024 року, тобто в межах трирічного строку, а тому колегія суддів вважає, що Товариством строк не було пропущено.

Відповідно до частин 1 і 2ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Факт укладення договору кредиту, отримання відповідачкою коштів та наявності заборгованості за кредитом підтверджується наявними у справі доказами. Зокрема, ордером розпорядження №1 про видачу кредиту, за яким перераховано 10000 грн. та ордером розпорядження №2 на суму 1600 грн.

Згідно виписки по рахунку вбачається, що останній платіж здійснений відповідачкою 17.09.2019 року у сумі 5516,34 грн.

Оскільки фактично отримані та використані відповідачкою кредитні кошти на час звернення до суду Товариству не повернуті, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 8125,61 грн., та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 2.70 грн., підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачкою наявна сума заборгованості належними доказами не спростована та останньою не заперечувалась.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Санфорд Капітал» крім тіла та відсотків по кредиту, просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати нараховані за період з 09.05.2020 року по 23.02.2022 р.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 має грошове зобов`язання перед позивачем.

З огляду на те, що вона не виконала своє зобов`язання, тобто порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Оскільки зазначені вище нарахування здійснені з 09.05.2020 до 23.02.2022 року судова колегія, вважає, що дана вимога про стягнення 3% річних у сумі 437,83 грн., та інфляційних втрат в сумі 1391,54 грн. також підлягає задоволенню.

З позовної заяви вбачається, що Товариством була заявлена вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5200 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3. ст. 133 ЦПК України).

Положеннями частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Санфорд Капітал» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» (Об`єднання) був укладений договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року.

Згідно із п. 1.1 вказаного договору, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного Договору, правничу допомогу, у відповідності до завдання Клієнта, а Клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити Винагороду.

Відповідно до п.3.2. цього договору, сума гонорару за надання послуг, визначається виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг (прейскуранту), зазначеного в Додатку № 2 до цього Договору, та зазначається Об`єднанням в Акті приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 3.4.3. договору передбачено, що підписані сторонами Акти приймання передачі наданих послуг є підставою для проведення розрахунків за надану правничу допомогу.

Враховуючи норми чинного законодавства, умови договору про надання правничої допомоги від 01.04.2024 року, ТОВ «Санфорд Капітал» на підтвердження фактично понесених витрат на правничу допомогу із позовною заявою було подано до суду, а саме копію Договору про надання правничої допомоги № 01/04 від 01.04.2024 року, копію Акту приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги № 4 від 12.08.2024 року, згідно якого загальна сума правничої допомоги становить 5200 грн.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Апеляційний суд вважає, що позивачем належними доказами підтверджена витрати на правничу допомогу, які пов`язані із розглядом даної справи у суді першої інстанції, будь-яких заперечень від відповідачки на вказану суму не надходило, а тому її слід стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 957,68 грн., та правнича допомога у розмірі 5200 грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідачки на користь Товариства слід стягнути судовий збір у розмірі 6056 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» задовольнити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» () заборгованість за кредитним договором у розмірі 9957 грн. 68 коп. яка складається з:

8125 грн. 61 коп. заборгованість за основним боргом;

2 грн.70 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками;

1391 грн. 54 коп. інфляційні втрати;

437 грн. 83 коп. три проценти річних;

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» судовий збір у розмірі 6056 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 5200 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

О.В. Агєєв