Справа № 521/2912/25
Номер провадження № 4-с/521/28/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Леонов О.С.,

секретаря судового засідання: Микитей А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на дії приватного виконавця Цинєва Андрія Олександровича (м. Одеса, вул. Асташкіна, будинок 21, офіс 1, 65020,ЄДРПОУ ), зацікавлена особа - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, 01001, ) про визнання дій виконавця протиправними та скасування арешту

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси, через під систему «Електронний суд» зі скаргою, в якій просив: визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу в Одеській області Цинєва А.О. щодо арешту коштів ОСОБА_1 від 13.02.2025, в межах виконавчого провадження №77204965 та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу в Одеській області Цинєва А.О. про арешт коштів ОСОБА_1 від 13.02.2025, в межах виконавчого провадження №77204965, та зняти арешт з банківського рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 , відкритого у АТ «ПУМБ».

В обґрунтування скарги скаржник зазначає, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва А.О. перебуває виконавче провадження № 77204965 про стягнення на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором №Б/Н від 20.09.2021р. в розмірі 74399,68 грн. з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів.

В межах вказаного виконавчого провадження було видано постанову про арешт коштів боржника від 13.02.2025 р. Про дану постанову він дізнався з листа АТ КБ "ПриватБанк", приватний виконавець Цинєв А.О. до теперішнього часу не надіслав йому постанову про накладення арешту на його пенсійний рахунок, ознайомитись в електронному реєстрі з постановою він не маю можливості бо не має доступу. За вказаною постановою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках. Відтак, даною постановою було накладено арешт на банківський рахунок скаржника: АТ «Перший український міжнародний банк» надалі АТ "ПУМБ" НОМЕР_2 , однак вказаний рахунок використовується скаржником для отримання пенсії на підставі пенсійної справи №3240, ІКІС ПФУ: Підсистема «Звернення», про що свідчить довідка ГУ ПФУ в Одеській області від 18.02.2025 та скрін з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 ..

Таким чином, скаржника фактично було позбавлено єдиного джерела доходу та засобу існування. Разом з тим, ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає особливий порядок звернення стягнення на пенсійні виплати боржника, а тому накладення арешту на пенсійну банківську картку не є співмірним заходом примусового виконання рішення суду та покладає надмірний тягар на Скаржника.

Накладення арешту на рахунок для зарахування пенсії позбавило Скаржника можливості отримувати пенсію, оскільки арешт накладено на 100 відсотків його пенсії, що позбавило його можливості отримувати кошти для існування. З нарахованою банком сумою боргу скаржник не згоден, про що подано апеляційну скаргу скаржником до Одеського апеляційного суду, де наразі прийнято апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду.

Окрім того ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.02.2025р. поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеса у цивільній справі №521/5208/24, провадження №22-ц1813/4132/25.

Тобто приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим А.О. була незаконно винесена постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 13.02.2025 р., оскільки 10.02.2025 р. Одеський апеляційний суд поновив ОСОБА_1 в праві на оскарження та прийняв справу до провадження. Тобто Постанова приватного виконавця виконавчого округу в Одеській області Цинєва А.О. про арешт коштів ОСОБА_1 від 13.02.2025, в межах виконавчого провадження №77204965 порушує принципи виконавчого провадження викладені в ст.2 Закону "Про виконавче провадження" та підлягає негайному скасуванню.

Відтак скаржник вважає, що є наявні підстави для скасування постанови про арешт коштів.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла у провадження судді Леонову О.С.

Ухвалою суду від 25.02.2025року скаргу прийнято до розгляду.

В судове засідання особи, які приймають участь у справі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Від представника скаржника Драцион В.В., надійшла заява про розгляд скарги у її відсутність, в якій вона зазначила, що постанову приватного виконавця виконавчого округу в Одеській області Цинєва А.О. про арешт коштів ОСОБА_1 від 13.02.2025 року було скасовано та знято арешт приватним виконавцем. Просила суд визнати дії приватного виконавця протиправними та задовольнити скаргу.

Від приватного виконавця Цинєва А.О. надійшло заперечення на скаргу, в якій він зазначив, що вищевказаною скаргою приватний виконавець не згоден, просить скаргу залишити без задоволення та вважає її необґрунтованою по наступним підставам.

13.02.2025 року за заявою стягувана було відкрито виконавче провадження ВП №77204965 з примусового виконання виконавчого листа №521/5208/24 виданого 16.01.2025 року Малиновським районним судом м. Одеси про «Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», заборгованість за договором №Б/Н від 20.09.2021 в розмірі 67346,07 грн. », про що була винесена відповідна постанова про відкриття виконавчого провадження. Слід зазначити, що на вищевказаному виконавчому листі міститься відмітка про те, що рішення набрало чинності 14.01.2025 року. У той же день приватним виконавцем було винесено постанови ВП №77204965: про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про арешт коштів боржника. Вищеперелічені постанови були надіслані боржнику 14.02.2025 року (№ відправлення 920) та згідно до відомостей Укрпошти отримані особисто ОСОБА_1 23.02.2025 року.

Тільки з тексту отриманої скарги та претензії скаржника, приватний виконавець дізнався про можливе існування ухвали Одеського апеляційного суду від 10.02.2025 року у справі №521/5208/24.

Так, 26.02.2025 року приватний виконавець ознайомився з цією ухвалою у Єдиному державному реєстрі судових рішень та з`ясував, що відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 10.02.2025 року у справі №521/5208/24 (забезпечено надання загального доступу 14.02.2025 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження), поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 29 листопада 2024 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; зупинено дію рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 29 листопада 2024 року.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Таким чином, станом 13.02.2025 року вищевказане рішення суду фактично не набрало законної сили та не підлягало виконанню, про що приватний виконавець не знав та не міг знати.

Згідно до п. 10-2 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні.

26.02.2025 року вищевказаний виконавчий документ було повернуто стягувану без прийняття до виконання на підставі п.1 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а винесені приватним виконавцем постанови в рамках виконання ВП №77204965 були скасовані.

Таким чином, з 26.02.2025 року скасовано арешт грошових коштів на рахунках боржника не тільки у АТ «ПУМБ», але і у інших банках де він мав рахунки та не має підстав для задоволення скарги.

Як стверджує ОСОБА_1 у своїй скарзі, постанову про арешт коштів від 13.02.2025 року отримав з повідомлення від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке надійшло на електронну пошту скаржника 13.02.2025 року.

Тобто, про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 дізнався 13.02.2025 року.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Незважаючи на відсутність на даний час предмета оскарження з підстав, визначених у п. 1 цього відзиву, зазначаю, що і в разі відсутності таких обставин, скарга не підлягала б задоволенню оскільки:

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, скаржник повинен довести суду, яким чином порушено його права та свободи та чи дійсно таке порушення є істотним.

Однак, скаржником не вказано яким чином те чи інше зазначене ним нібито «порушення законодавства» вплинуло на його права та інтереси в певній частині та наскільки такі порушення є істотними.

Є незрозумілим, чому скаржник просить «І. Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу в Одеській області Цинєва А.О. щодо арешту коштів ОСОБА_1 від 13.02.2025, в межах виконавчого провадження №77204965. 2. Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу в Одеській області Цинєва А.О. про арешт коштів ОСОБА_1 від 13.02.2025, в межах виконавчого провадження №77204965...» в цілому, зазначаючи як підставу цього тільки те, що він отримує пенсію тільки на певний рахунок у АТ «ПУМБ»?

Так, матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що боржник має рахунки у АТ «УКРСИББАНК», філії-Одеське обласне управління AT «Ощадбанк», АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Отже, скасування цієї постанови безпідставно привело б до припинення арештів і у інших банках.

Зазначаючи про необхідність задоволення вимоги про зняття арешту з банківського рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 , відкритого у AT «ПУМБ», як нібито такого, куди тільки за його твердженням надходить пенсія:

-боржник не надав ні суду, ні виконавцю докази того, що AT «ПУМБ» виконав оскаржувану постанову про арешт коштів та наклав такий арешт. До речі, AT «ПУМБ» до цих пір не надіслав виконавцю відомості про прийняття постанови до виконання;

-боржник до цих пір не надав ні суду, ні виконавцю належні та допустимі докази того, кошти з яким призначенням надходять на цей рахунок. Таким доказом повинна була бути виписки з особового рахунка клієнта банку із зазначенням руху коштів хоча б за останні три місяці. Така виписка є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи необхідність дотримання встановленого ч.1 ст. 450 ЦПК України десятиденного строку розгляду скарги, достатність матеріалів для прийняття рішення по скарзі, суд прийшов до висновків про можливість розгляду скарги без участі заявника, особи дії якої оскаржуються, та стягувача, які не забезпечили явку своїх представників до судового засідання.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2024 року у справі № 521/5208/24 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором №Б/Н від 20.09.2021 в розмірі 67346,07 грн.

13.02.2025 року за заявою стягувана було відкрито виконавче провадження ВП №77204965 з примусового виконання виконавчого листа №521/5208/24 виданого 16.01.2025 року Малиновським районним судом м. Одеси про «Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», заборгованість за договором №Б/Н від 20.09.2021 в розмірі 67346,07 грн. », про що була винесена відповідна постанова про відкриття виконавчого провадження. Слід зазначити, що на вищевказаному виконавчому листі міститься відмітка про те, що рішення набрало чинності 14.01.2025 року. У той же день приватним виконавцем було винесено постанови ВП №77204965: про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про арешт коштів боржника. Вищеперелічені постанови були надіслані боржнику 14.02.2025 року (№ відправлення 920) та згідно до відомостей Укрпошти отримані особисто ОСОБА_1 23.02.2025 року.

Доказів того, що приватний виконавець виконавчого округу в Одеській області Цинєва А.О. знав про існування ухвали Одеського апеляційного суду від 10.02.2025 року у справі №521/5208/24 до суду не надано.

З наданого до суду відзиву на скаргу вбачається, що 26.02.2025 року приватний виконавець ознайомився з ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.02.2025 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень та з`ясував, що відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 10.02.2025 року у справі №521/5208/24 (забезпечено надання загального доступу 14.02.2025 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження), поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 29 листопада 2024 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; зупинено дію рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 29 листопада 2024 року. Таким чином, станом 13.02.2025 року вищевказане рішення суду фактично не набрало законної сили та не підлягало виконанню, про що приватний виконавець не знав та не міг знати.

26.02.2025 року вищевказаний виконавчий документ було повернуто стягувану без прийняття до виконання на підставі п.1 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а винесені приватним виконавцем постанови в рамках виконання ВП №77204965 були скасовані.

Таким чином, з 26.02.2025 року скасовано арешт грошових коштів на рахунках боржника не тільки у АТ «ПУМБ», але і у інших банках де він мав рахунки та не має підстав для задоволення скарги.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, № 1404-VIII (далі - Закон ).

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно ч. 4 ст. 56 цього Закону копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно із частиною десятою статті 56 Закону виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Скаржник у своїй скарзі зазначає, що на підставі постанови виконавця накладено арешт на рахунок, на який надходять щомісячні пенсійні платежі, у зв`язку з чим він не може зняти, використовувати або іншим чином розпоряджатись пенсійними коштами.

Згідно ч.2 ст.48 Закону України "Провиконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності ,у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Також забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України " Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до частин першої-третьої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірісуми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

В абзаці другому частини другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх коштів або їх частини на рахунку боржника в банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Як зазначив приватний виконавець у своїх заперечень, що 26.02.2025 року після того як він ознайомився з ухвалою у Єдиному державному реєстрі судових рішень та з`ясував, що відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 10.02.2025 року у справі №521/5208/24 (забезпечено надання загального доступу 14.02.2025 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження), поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 29 листопада 2024 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; зупинено дію рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 29 листопада 2024 року.

26.02.2025 року вищевказаний виконавчий документ було повернуто стягувану без прийняття до виконання на підставі п.1 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а винесені приватним виконавцем постанови в рамках виконання ВП №77204965 були скасовані.

Таким чином, з 26.02.2025 року скасовано арешт грошових коштів на рахунках боржника у АТ «ПУМБ» та у інших банках де він мав рахунки та не має підстав для задоволення скарги.

Оскільки виконавець самостійно зняв арешт з коштів скаржника, а тому у суду відсутні підстави для задоволення вимоги скаржника в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу в Одеській області Цинєва А.О. про арешт коштів ОСОБА_1 від 13.02.2025, в межах виконавчого провадження №77204965, та зняти арешт з банківського рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 , відкритого у АТ «ПУМБ».

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується ст.ст. 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу в Одеській області Цинєва А.О. щодо арешту коштів ОСОБА_1 від 13.02.2025 року, в межах виконавчого провадження №77204965 було накладено арешт на банківський рахунок скаржника: АТ «Перший український міжнародний банк» надалі АТ "ПУМБ" НОМЕР_2 , однак вказаний рахунок використовується скаржником для отримання пенсії на підставі пенсійної справи №3240, ІКІС ПФУ: Підсистема «Звернення», про що свідчить довідка ГУ ПФУ в Одеській області від 18.02.2025 року та скрін з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Разом з тим, приймаючи постанову про арешт коштів до виконання, банк не визначив статус коштів та рахунку, на якому вони знаходяться, як рахунку із спеціальним режимом використання, не повідомляв виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та не повернув його постанову без виконання, що було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», відтак банк не визнав відповідний рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Суд зауважує, що при винесенні оскаржуваної постанови про накладення арешту на кошти боржника приватний виконавець діяв у спосіб та у межах наданих йому законом повноважень з метою забезпечення виконання рішення суду шляхом накладання арешту, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги скаржника в частині визнання дії протиправними приватного виконавця щодо накладання арешту.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 447- 452 ЦПК України, Малиновський районний суд міста Одеси, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на дії приватного виконавця Цинєва Андрія Олександровича (м.Одеса, вул. Асташкіна, будинок 21, офіс 1, 65020, ЄДРПОУ ), зацікавлена особа - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, 01001, ) про визнання дій виконавця протиправними та скасування арешту відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.03.2025 року.

Суддя О.С. Леонов

04.03.25