ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2667/25 Справа № 215/5338/24 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа №215/5338/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Лиходєдовим А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 листопада 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі АТ "Криворізький залізорудний комбінат", АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача у період з 03.03.1998 до 05.12.1999 та з 23.01.2002 до 08.02.2023 підземним гірником очисного забою, в шкідливих умовах праці з повним робочим днем у підземних умовах.

08.02.2023 позивача було звільнено з підприємства, у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

14.03.2024 Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, йому було встановлено три професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня.

Висновком МСЕК від 01.08.2024 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково: 30% - радикулопатія, 25% - вібраційна хвороба, 10% ХОЗЛ.

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, позивач протягом тривалого часу фізично та морально страждає, його постійно турбує біль в шийному і попереково крижовому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, задишка при фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання до 1-2 pази на добу, які ініціюються частіше фізичними навантаженнями, рідше - виникають спонтанно вранці або в нічний час, приступоподібний сухий кашель протягом дня, загальна слабкість, підвищена втома, запаморочення, головний біль, підвищення артеріального тиску, закладеність носу. Порушено його звичайний уклад життя, він змушений постійно звертатись в лікувальні установи.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 400000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 400000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів.

Стягнуто з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 4000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Криворізький залізорудний комбінат» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди. стягнутої з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , та здійснити новий розподіл судових витрат в частині судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, визнаючи розмір моральної шкоди порушив принципи справедливості, домірності та виваженості. На думку відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає судовій практиці у справах, з таким же відсотком втрати професійної працездатності та встановленням третьої групи інвалідності. Сума у розмірі 400 000,00 грн. при встановленні втрати працездатності у розмірі 65% та ІІІ групи інвалідності не є домірною обставинам справи та не відповідає судовій практиці.

Розмір моральної шкоди, який на переконання відповідача, буде справедливим у даній ситуації, в апеляційній скарзі не зазначено.

Також відповідач вважає, що судом першої інстанції неправильно здійснений розподіл судових витрат та стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, на яку суд посилається в рішенні, встановлено, що в разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, ч. 6 ст. 141 ЦПК України жодним чином не встановлює порядок відшкодування судових витрат в дохід держави, а, навпаки, встановлює, що саме за рахунок держави компенсується певна частина судових витрат. Звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19, де констатовано, що оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат й вона не оплачувала судовим збором позовну заяву, апеляційну та касаційну скаргу, в цій частині судові витрати на відповідача не покладаються.Таким чином, на АТ «Кривбасзалізрудком» не мають покладатися витрати по сплаті судового збору, оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору та не оплачував судовий збір за позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 03.03.1998 до 05.12.1999 та з 23.01.2002 до 08.02.2023.

Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, а саме 22 років 9 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав наступні професійні захворювання: 1) радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно- сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях); 3) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня (а.с. 31).

Висновком МСЕК від 01.08.2024 позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково: 30% - радикулопатія, 25% - вібраційна хвороба, 10% ХОЗЛ (а.с. 36, 37).

Згідно п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 22.04.2024, причиною виникнення професійних захворювань позивача є: важкість праці: періодичне перебування у незручній робочій позі 27% зміни при нормі до 25%; згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014; вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 1.4-2.0 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 77.4-78,0дБ при ГДР - 76 дБ; пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1.8 разів (3.6 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3), згідно Наказу МОЗ України від 14.07.2020 №1596 «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони» (а.с. 32).

Із п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що працюючи підземним гірником очисного забою дільниці №8 шахти «Козацька» («Гвардійська») AT «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», у періоди з 03.03.1998 до 05.12.1999 та з 23.01.2002 до 08.02.2023 в підземних умовах шахти, ОСОБА_1 виконував комплекс робіт під час очисного виймання корисної копалини: керував скреперними лебідками під час скреперування гірничої маси поза зоною вибою, проводив кайлування гірничої маси та подрібнення великих шматків: підкидав гірничу масу на скреперну доріжку, кріпив лебідку, закріплював і перевішував блочки, перевіряв заземлення, сточував і міняв канати, брав участь у монтажі, демонтажі, перенесені та ремонті обладнання.

В підземних умовах шахти умови праці характеризувалися тривалим виконанням робіт у незручні робочі позі, тривалість знаходження в якій перевищувало санітарні норми.

Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив аерозолів фіброгенної дії, та рівнів вібрації локальної, що перевищували нормативні значення.

У п. 20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вказано, що враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівників структурного підрозділу та підприємства, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо (а.с. 33).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями, що потягло за собою втрату професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпПУкраїни шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно пункту 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 22.04.2024, причиною виникнення професійних захворювань позивача є: важкість праці: періодичне перебування у незручній робочій позі 27% зміни при нормі до 25%; згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014; вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 1.4-2.0 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 77.4-78,0дБ при ГДР - 76 дБ; пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1.8 разів (3.6 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3), згідно Наказу МОЗ України від 14.07.2020 №1596 «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони» (а.с. 32).

Отже, роботодавець АТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», й фактично в апеляційному порядку не оспорюється.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 400 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача.

Так, судом встановлено, що, у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 65% первинно, та йому встановлено третю групу інвалідності.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частинатретя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOVv. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у справі № 210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на судову практику апеляційних судів в аналогічних справах колегія суддів не бере до уваги, оскільки частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, в шкідливих умовах праці протягом 22 років 9 місяців на підприємстві відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 65%, та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, безстроково, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (400 000,00 грн.) не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації, у зв`язку з чим вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 400 000,00 грн. до 320 000,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції неправильно здійснений розподіл судових витрат та стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 4000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, на яку суд посилається в рішенні, встановлено, що в разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 , звільнений від сплати судового збору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судового збору в розмірі 4000,00 грн.

Посилання ж на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19 колегією суддів до уваги не приймається, оскільки правові висновки у вказаній справі було сформовано для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування Закону України «Про споживче кредитування», а щодо застосування положень ст. 141 ЦПК України правовий висновок для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у вказаній постанові не формувався.

Таким чином, колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що на АТ «Кривбасзалізрудком» не мають покладатися витрати по сплаті судового збору, оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору та не оплачував судовий збір за позовну заяву.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилом пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягненняг рошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Тобто, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою вимогою.

Таке розуміння способу відшкодування моральної шкоди відповідає змісту частини третьої статті 23 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «Кривбасзалізрудком»на користь держави та зменшує цей розмірі з 4 000,00 грн. до 3 200,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 960,00 грн. має бути компенсований відповідачу виходячи з наступного розрахунку: 4 800,00 грн. (сплачений апелянтом судовий збір) 3 840,00 грн. (розмір судового збору, який необхідно було сплатити відповідачу за подання апеляційної скарги, з урахуванням зміни рішення суду першої інстанції) = 960,00грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши цей розмір з 400 000,00 гривень до 320 000 (триста двадцяти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави, змінити, зменшивши цей розмірі з 4 000,00 гривень до 3 200 (три тисячі двісті) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судовий збір, понесений Акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат" за подачу апеляційної скарги в розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 00 (нуль) копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: