УХВАЛА

05 березня 2025 року

м. Київ

справа № 990SCCV/18/25

провадження № 61-40вп25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув заяву про визначення підсудності справи за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, про визнання в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про визначення підсудності справи про визнання в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Сімейного суду Районного суду міста Ройтлінген від 26 листопада 2024 року встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 має намір звернутися до суду із клопотанням про визнання в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню та надання дозволу про примусове виконання вказаного рішення, тому представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2., на підставі статті 29 ЦПК України, просить визначити підсудність даної справи.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Статтею 464 ЦПК України передбачено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Згідно частини першої статті 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Таким чином, якщо ОСОБА_5 має в Україні нерухоме майно, у заявника відсутня необхідність звернення до Верховного Суду для визначення підсудності, оскільки в такому випадку підсудність справи про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню визначена законом, а саме статтями 464, 472 ЦПК України - за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у заяві про визначення підсудності посилається на те, що у ОСОБА_5 немає в Україні нерухомого майна, проте не надала доказів, які підтверджують наявності або відсутності у ОСОБА_5 нерухомого майна в Україні, зокрема Інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому відсутні підстави, визначені статтею 29 ЦПК України для визначення підсудності розгляду даної справи Верховним Судом.

Керуючись статтею 29 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про визначення підсудності справи за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про визнання в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконаннювідмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун