Справа №: 671/1630/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Ніколової С.В.

при секретарі судового засідання Хрупайло Т.В.,

з участю представника позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача-позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 3/4 частки у праві власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частки у праві власності на майно,

встановив:

В серпні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні - транспортному засобі RENAULT модель LOGAN державний номерний знак НОМЕР_1 та визнання за ним право власності на 3/4 частки даного транспортного засобу із виплатою відповідачу компенсації вартості її частки у розмірі 209562 грн. 88 коп. В обгрунтування позову вказував, що його батько ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого набули у спільну сумісну власність транспортний засіб марки RENAULT модель LOGAN державний номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , 2016 року випуску. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер і після його смерті спадкоємцями першої черги є він, позивач (син), якому належить 1/2 частка у спадщині, та відповідач (дружина), якій належить 1/2 частка у спадщині. Зазначав, що йому належить 1/4 частки (1/2:2) права власності на даний автомобіль, а відповідачу, з урахуванням належної їй 1/2 частки права власності у спільній сумісній власності, належить 3/4 частки (1/2:2+1/2) права власності на автомобіль. Позивач просив врахувати, що спадковий автомобіль повністю перебуває у його користуванні та володінні, а відповідач немає посвідчення водія на право керування транспортними засобами. Також, позивач вказував на об`єктивну неможливість виділу в натурі часток сторін у праві власності на автомобіль, який є неподільною річчю, в якому, ні частка позивача (1/4), ні частка відповідача (3/4) не може бути виділена в натурі, і спільне володіння і користування майном між позивачем та відповідачем є неможливим. Вважав, що припинення права власності відповідача на спірне майно не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Відповідач ОСОБА_4 проти первісного позову заперечила та подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 , в якому просила суд припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 частку у праві власності на транспортний засіб RENAULT модель LOGAN державний номерний знак НОМЕР_1 та визнати за нею право власності на належну ОСОБА_3 1/4 частку у праві власності на даний транспортний засіб. В обгрунтування зустрічного позову вказувала, що спільне володіння автомобілем неможливе, частка ОСОБА_3 є незначною, тому припинення його права власності на належну йому частку не завдасть істотної шкоди, оскільки він отримає грошову компенсацію вартості його частки.Вказувала, що ОСОБА_3 з початку березня 2022 року фактично проживає в Чеській Республіці, а спільний автомобіль перебуває в користуванні сторонніх осіб. Просила врахувати те, що ОСОБА_3 позбавив її можливості володіти і користуватися автомобілем, а саме без погодження із нею як співвласником, розпорядився автомобілем, шляхом передання іншій особі - ОСОБА_6 , яка проживає в Тернопільській області.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) в судовому засіданні первісний позов підтримує у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити за безпідставністю. У відзиві на зустрічний позов посилається на те, що ОСОБА_4 набула право власності на частку спадкового майна лише 28.06.2024 року - з моменту видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та до цієї дати вона не мала переважної частки на автомобіль, тому вважає, що твердження про позбавлення її володіння та користування цим майном у 20222024 роках як власника з більшою часткою ніж у ОСОБА_3 не відповідає дійсності. Також, вказує, що у 2022 році ОСОБА_4 самостійно та без будь-якого примусу передала ОСОБА_3 фактичне володіння та користування автомобілем. Він має водійське посвідчення № НОМЕР_3 , що надає йому законне право керувати автомобілем і фактично користуватися ним, а також він регулярно обслуговує автомобіль, стежить за його технічним станом і несе витрати, пов`язані з його утриманням. Вважає, що фактичне користування автомобілем власником можливе за наявності посвідчення водія, адже без такого посвідчення автомобіль втрачає свою призначену функцію для переміщення в просторі осіб та предметів. З цих підстав вважає, що визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_4 є недоцільним, посилаючись на те, що вона не має посвідчення водія, що позбавляє її можливості керувати транспортним засобом та використовувати його за призначенням.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) в судовому засіданні зустрічний позов підтримує у повному обсязі, в задоволенні первісного позову просить відмовити за безпідставністю. У відповіді на відзив зазначає, що ОСОБА_4 набула право власності на 1/2 частки спірного транспортного засобу з моменту його придбання спадкодавцем ОСОБА_5 , оскільки з 14.10.2009 року перебувала з ним у шлюбі. Даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і 28.06.2024 року ОСОБА_4 набула додаткову 1/4 частку у вказаному автомобілі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому вона має переважну частку прав у даному автомобілі. Вказує, що після смерті чоловіка ОСОБА_5 вона не давала ОСОБА_3 будь-яких письмових чи усних довіреностей на володіння чи користування спірним автомобілем. На момент смерті ОСОБА_5 свідоцтво про реєстрацію ТЗ і комплект ключів знаходилися безпосередньо в автомобілі, яким одразу заволодів ОСОБА_3 та передав в користування ОСОБА_6 . Також, ОСОБА_4 заперечує фактичне користування ОСОБА_3 автомобілем, посилаючись на те, що він, починаючи з березня 2022 року і по даний час, перебуває в Чеській Республіці й жодного разу не приїздив до України. Вважає, що керування автомобілем не є тотожним термінам володіння та користування рухомим майном, оскільки під час керування автомобілем, особа, яка має посвідчення водія, виконує функцію лише водія автомобіля. Власник автомобіля може як самостійно користуватися автомобілем, так і за допомогою інших осіб (найманий працівник, за платним або безоплатним договором), які мають посвідчення водія.

Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а в первісному позові слід відмовити, враховуючи наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 14 жовтня 2009 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .

За час шлюбу подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбаний автомобіль RENAULT модель LOGAN державний номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , 2016 року випуску, який був зареєстрований за ОСОБА_5 19 квітня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 та не заперечується сторонами.

ОСОБА_4 є тим із подружжя, яка пережила чоловіка ОСОБА_5 , і їй належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме на автомобіль RENAULT модель LOGAN державний номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , 2016 року випуску, про що державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контри Кочаток Т.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом №1-1637 від 28.06.2024 року.

Спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 у рівних частках, у розмірі по 1/2 частці у спадщині кожному, про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за законом №1-1656, № 1-1645, видані 28.06.2024 року державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контри Кочаток Т.В. В склад спадкового майна, окрім іншого, увійшов і зазначений вище автомобіль, що належав ОСОБА_5 як співвласнику у спільній сумісній власності.

Отже, на даний час у спірному автомобілі частка ОСОБА_3 становить 1/4 частки (1/2 : 2), а частка ОСОБА_4 становить 3/4 частки (1/2 : 2 + 1/2).

Відповідно до наданого ОСОБА_3 висновку експерта № 02/08/24 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 08.08.2024 року, який складений експертом ОСОБА_7 , ринкова вартість автомобіля становить 279417,18 грн.

ОСОБА_4 не заперечувалася та не оспорювалася така вартість автомобіля, а також не було заявлено клопотань про призначення судом експертизи для визначення вартості автомобіля.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 19.08.2024 року вніс на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області грошові кошти в сумі 209562 грн. 88 коп. (вартість 3/4 частки автомобіля).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 26 листопада 2024 року внесла на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області грошові кошти в сумі 69854 грн. 29 коп., що відповідає вартості 1/4 частки автомобіля.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Принцип непорушності права власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Надання у володіння зазначеної частки в натурі можливе лише за умови, що майно є подільним (таким, яке можна поділити без втрати цільового призначення майна). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Автомобіль не можна поділити в натурі без втрати його цільового призначення, бо відокремлення складових частин автомобіля призведе до його пошкодження або істотного знецінення, а тому він відноситься до неподільних речей та не може бути поділений в натурі між сторонами відповідно до їх часток. Залишення неподільної речі у спільній частковій власності не позбавляє того співвласника, хто фактично користується автомобілем, можливості це робити надалі, але інший співвласник, який формально залишається співвласником, усупереч ст. 41 Конституції України фактично позбавляється можливості користування та впливу на долю автомобіля.

Судом встановлено, що виділення сторонам в натурі належних їм часток у спірному автомобілі є неможливим, оскільки спірний автомобіль є неподільним.

Також вставновлено, що між сторонами відсутнє погодження щодо спільного володіння та користування автомобілем.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливе; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У постанові від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припинення права особи на частку в спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе на наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Водночас Верховний Суд у своїх постановах кваліфікує частку співвласника як незначну, якщо вона становить такий розмір - 1/6, 5/24, 1/4. При цьому для оцінки того, чи є частка значною, її слід порівнювати з часткою іншого співвласника. У спірному випадку 3/4 частка ОСОБА_4 є більшою та значною, що становить 75% спільного майна. Частка ОСОБА_3 становить 1/4, тобто 15% спільного майна і таку частку суд визначає як незначну.

На підставі аналізу доказів у справі суд дійшов до висновку, що частка ОСОБА_3 у спірному автомобілі є незначною, спільне володіння та користування сторін автомобілем є неможливим, можливість реального поділу автомобіля відсутня.

Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги те, що, починаючи з 19.04.2016 року спірний автомобіль перебував у користуванні та спільній власності ОСОБА_4 разом із чоловіком ОСОБА_5 до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . В той же час, ОСОБА_3 почав користуватися автомобілем з 2022 року, а 28.06.2024 року оформив свої спадкові права та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, в склад якого увійшла і частка у праві власності на даний автомобіль.

Доводи ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 у 2022 році за добровільною згодою передала йому фактичне володіння та користування автомобілем, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли та спростовуються зверненням представника ОСОБА_4 в орган поліції щодо встановлення місцезнаходження спірного автомобіля.

Отже, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, а саме те, що спірний автомобіль є неподільною річчю, співвласники не підтримують дружніх та родинних відносин, між ними існує спір щодо користування майном, спільне використання вказаного автомобіля сторонами неможливе, приймаючи до уваги розмір часток сторін, суд, у відповідності із положеннями ст. 365 ЦК України, вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню, право ОСОБА_3 на 1/4 частку в спірному автомобілі підлягає припиненню і на його користь підлягає стягненню компенсація вартості 1/4 частки автомобіля, що внесена ОСОБА_4 на депозитний рахунок. Також, за ОСОБА_4 необхідно визнати право власності на належну ОСОБА_3 1/4 частку у спільній власності.

Суд вважає, таке рішення забезпечить стан визначеності у відносинах між сторонами, не вимагатиме від них подальшого вчинення дій для вичерпання конфлікту, що відповідає завданню цивільного судочинства.

На думку суду, таке припинення права власності на 1/4 частку, яка є незначною, не завдасть істотної шкоди ОСОБА_3 та членам його сім`ї, оскільки він отримає грошову компенсацію належної йому частки, виходячи із ринкової вартості автомобіля, та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, крім частки в спірному автомобілі, він також успадкував 1/2 частку іншого автомобіля марки ВАЗ модель 21061, 1986 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_7 , що належав спадкодавцеві ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 12.04.2004 року.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів, які б свідчили, що припинення права власності ОСОБА_3 на 1/4 частку в автомобілі може завдати істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. Та обставина, що за ОСОБА_3 станом на 29.11.2024 року не зареєстровані транспортні засоби, не є достатньою для підтвердження того, що припинення права власності на 1/4 частку в спірному автомобілі завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї.

Також, суд вважає, що доводи ОСОБА_3 про те, що спірний автомобіль знаходиться у його розпорядженні та про відсутність у ОСОБА_4 посвідчення водія, у зв`язку з чим вона не може керувати транспортним засобом, не є підставою для припинення належної їй значної частки у спільному майні, оскільки відповідно до статей 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Тому, на думку суду, відсутність у ОСОБА_4 посвідчення водія, не є вирішальним у даному спорі та, за наявності сукупності інших встановлених обставин, не може бути достатньою та належною підставою для позбавлення ОСОБА_4 права власності на спірний автомобіль.

За таких обставин, задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 повністю виключає задоволення первісного позову ОСОБА_3 з огляду на викладене вище.

Судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_3 необхідно повернути грошові кошти (вартість 3/4 частки майна), що внесенні на депозитний рахунок суду в сумі 209562 грн. 88 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 49, 77, 78, 80, 81, 82, 137, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 3/4 частки у праві власності на майно відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частки у праві власності на майно задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 частку у праві власності на транспортний засіб RENAULT модель LOGAN державний номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , 2016 року випуску.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку у праві власності на транспортний засіб RENAULT модель LOGAN державний номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , 2016 року випуску, яка належала ОСОБА_3 .

Виплатити ОСОБА_3 компенсацію вартості за 1/4 частку у праві власності на транспортний засіб RENAULT модель LOGAN державний номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , 2016 року випуску, у розмірі 69854 грн. 29 коп., які внесено ОСОБА_4 на депозитний рахунок згідно квитанції № 9361-7388-9972-0879 від 26 листопада 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Повернути ОСОБА_3 грошові кошти (вартість 3/4 частки майна), що внесенні на депозитний рахунок суду в сумі 209562 грн. 88 коп. відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 21 від 19.08.2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 03.03.2025.

Суддя: