Справа № 288/2566/24
Провадження № 2/288/137/25
04 березня 2025 року. смт.Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Поліщук Р. М.,
за участю секретаря судових засідань - Плетенецької Т.Ю.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника третьої особи - Сергійчук Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2), третя особа: орган опіки та піклування Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі - третя особа) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в якому вказує, що відповідачі є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач зазначає, що в 2018 році мати дитини - відповідач 1, звільнившись з місць відбування покарання, проходила реабілітацію від алкогольної залежності в релігійній організації «Релігійна громада церкви християн віри євангельської «Скинія» с.Почуйки» та перебувала там разом із сином. Через деякий час, відповідач 1 повідомила позивача, що їй потрібно поїхати до місця свого проживання для впорядкування документів. Вона залишила сина у релігійній громаді та попросила позивача потурбуватися про нього, при цьому пообіцяла повернутися у найкоротший термін, однак не повернулася та сина не забрала. Позивач неодноразово по телефону спілкувався з матір`ю дитини та намагався переконати її забрати сина або вирішити питання опіки над ним, однак вона свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків.
Зважаючи на те, що малолітня дитина залишилася без батьківської турботи та піклування, позивач з дружиною, вирішили забрати дитину в свою сім`ю та з листопада 2018 року та по даний час ОСОБА_4 проживає разом з ними. Протягом цього часу вихованням та утриманням дитини займається позивач з дружиною, при цьому позивач не чинить перешкод відповідачам у спілкуванні з сином та неодноразово намагався вплинути на поведінку відповідача, переконував її змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, однак вона не бажає змінювати свого ставлення до дитини, свідомо ухиляючись від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не відвідують та не телефонують йому, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не забезпечують належним харчуванням, медичним доглядом, не створюють умов для отримання ним освіти. Позивач вживав заходів щодо розшуку відповідачів, проте вони результатів не дали, так як дані громадяни по будь-яким облікам не рахуються, їх мобільні термінали вимкнені та на зв`язок вони не виходять, на засідання комісії з питань захисту прав дитини щодо вирішення питання про доцільність позбавлення їх батьківських прав не з`явилися.
Поведінку відповідачів слід розцінювати як ухилення матері та батька від виховання дитини, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачів до своїх батьківських обов`язків. Така поведінка відповідачів принижує гідність дитини, а наявність людей, які юридично мають права матері та батька, але фактично залишаються чужими людьми, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.
На підставі вищевикладеного, позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню до сина та стягувати з них аліменти на користь позивача на утримання дитини.
Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судові засідання 12 лютого 2025 року та 04 березня 2025 року не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.
Відповідно до Судових викликів № 288/2566/24/1872/25, № 288/2566/24/1873/25 від 05 лютого 2025 року та № 288/2566/24/2345/25, № 288/2566/24/2344/25 від 13 лютого 2025 року, розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були повідомлені про судові засідання, які відбудуться 12 лютого 2025 року о 14.30 годині та 04 березня 2025 року о 13.15 годині.
Частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи неявку належним чином повідомлених відповідачів в судові засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Суд, вислухавши позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . /а.с.7/
Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 29 жовтня 2024 року, відсутні відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . /а.с.8/
Згідно довідки про відвідування ЗДО «Сонечко» від 28 жовтня 2024 року № 8, ОСОБА_4 відвідував заклад з 01 вересня 2019 року по 31 травня 2020 року, за час відвідування дошкільного закладу зарекомендував себе, як дитина самостійна, дисциплінована, старанна, врівноважена та весела. Мав дружні стосунки з усіма дітками, приймав участь у всіх заходах садочка. Зовнішній вигляд дитини був охайний, без виражених особливостей, відповідав віку. Фізично дитина була добре розвинута, постійно жвавий, дуже активний, пам`ять розвинена добре, мовлення відповідало віку. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приділяли належну увагу вихованню ОСОБА_8 , приводили та забирали з садочка, відвідували батьківські збори, реагували на всі зауваження з боку вихователя та надавали різну допомогу садочку. За весь час перебування ОСОБА_8 в садочку, рідна мати не брала участі в його житті, не з`являлась та не цікавилась життям дитини. /а.с.10/
Відповідно до довідки Почуйківського старостинського округу № 201/02-12-П від 28 жовтня 2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації в родині ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . /а.с.11/
Як вбачається з довідки Почуйківського старостинського округу № 202/02-12-П від 28 жовтня 2024 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в с.Почуйки, Житомирського району, Житомирської області не зареєстровані та не проживають. /а.с.12/
Згідно довідки Почуйківського старостинського округу № 203/02-12-П від 28 жовтня 2024 року, відсутня інформація про місце проживання/перебування батьків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . /а.с.13/
Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Почуйківським старостинським округом № 204/02-12-П від 28 жовтня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім`ї входять: - ОСОБА_1 , заявник, ІНФОРМАЦІЯ_4 ; - ОСОБА_7 , дружина, ІНФОРМАЦІЯ_5 ; - ОСОБА_9 , син, ІНФОРМАЦІЯ_6 ; - ОСОБА_10 , підопічна, ІНФОРМАЦІЯ_7 ; - ОСОБА_11 , підопічна, ІНФОРМАЦІЯ_8 ; - ОСОБА_12 , підопічна, ІНФОРМАЦІЯ_9 ; - ОСОБА_13 , підопічний, ІНФОРМАЦІЯ_10 ; - ОСОБА_14 , підопічний, ІНФОРМАЦІЯ_11 ; - ОСОБА_15 , підопічний, ІНФОРМАЦІЯ_12 ; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . /а.с.14/
Відповідно до характеристики Квітневого ліцею № 170 від 29 жовтня 2024 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в Квітневому ліцеї з 01 вересня 2022 року. Станом на 29 жовтня 2024 року учень навчається у 5 класі, має середній рівень знань. Мова та мислення добре розвинене. Проте ставлення до навчання не стабільне, працює за настроєм. Дитина не завжди дотримується безпечної поведінки під час уроків та перерв. Має запальний характер, конфліктує з однолітками. Дуже емоційний, на стресові ситуації реагує по різному, може застосувати фізичну силу. За період навчання ОСОБА_4 в Квітневому ліцеї (01 вересня 2022 року - 29 жовтня 2024 року) рідні батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не з`являлися, на контакт не виходили. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 опікуються дитиною. Цікавляться навчальними досягненнями та стосунками з однокласниками хлопця. Забезпечують необхідним, дитина одягнена охайно, по сезону, постійно контактують з класним керівником та адміністрацією навчального закладу. /а.с.15/
Як вбачається з довідки Почуйківської філії Квітневого ліцею від 23 жовтня 2024 року № 77, батьки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати - ОСОБА_2 та батько - ОСОБА_3 , протягом навчання сина в 1, 2 класах, в школі не з`являлись і не цікавились навчанням сина, не приймали участі у його вихованні. /а.с.16/
Згідно довідки Квітневого ліцею від 29 жовтня 2024 року № 169, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 2022 року зарахований учнем 3 класу і по даний час навчається у 5 класі. /а.с.17/
В Декларацій про вибір лікаря, що надає первинну допомогу, контактною особою пацієнта ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказаний - ОСОБА_1 . /а.с.18/
Рішенням виконавчого комітету Квітневої сільської ради № 70 від 07 листопада 2024 року, затверджено висновок органу опіки та піклування Квітневої сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . /а.с.19/

Висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , затвердженим рішенням виконавчого комітету сільської ради від 07 листопада 2024 року № 70 визначено, що з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей, запобігання бездоглядності, орган опіки та піклування Квітневої сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . /а.с.20-22/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів з тих підстав, що батьки дитини не приймають участі у його вихованні та утриманні.

Статтею 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство; забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно приписів частини другої статті 150, частини другої статті 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і допускається лише при наявності вини в діях батьків і належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав.

Пунктом 16 вищевказаної Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Крім того, статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків, в даному випадку позбавлення батьківських прав є самим крайнім заходом впливу стосовно відповідачів, проте вони свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків: не приймають участі у вихованні сина, не піклуються про його фізичний та духовний розвиток, не цікавляться його життям та здоров`ям, не виявляють ніякого інтересу до дитини, а тому наявні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх сина.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно статті 180, частини першої статті 183 СК України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

У відповідності до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована поставною Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 лютого 1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного Кодексу України, вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (статті 141, 180 СК України).

Пунктами 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Судом встановлено, що відповідачі є батьками дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та не надають матеріальну допомогу на його утримання, а тому з них належить стягувати аліменти на користь позивача на утримання сина до досягнення ним повноліття.

Виходячи з положень статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За наведених обставин, визначаючись з розміром та способом стягнення аліментів та враховуючи що відповідачі є здоровими, працездатного віку особами, можуть надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги до суду надано не було), а доказів щодо наявності у них інших утриманців суду не надали, зважаючи на обов`язок батьків утримувати дитину та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим є стягнення з відповідачів аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1211.20 гривень /а.с.1/, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в розмірі по 605.60 гривень з кожного.

При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору за заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів, в зв`язку з чим, підлягає також стягненню з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 1211.20 гривень.

Керуючись статтею 51 Конституції України; Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»; Постановою Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»; Законом України «Про охорону дитинства»; статтями 5, 7, 150, 157, 164, 165, 180, 182, 183, 191 СК України; статтями 15, 16 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 батьківських прав по відношенню до їх малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя: АДРЕСА_1 ) на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя: АДРЕСА_1 ) на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Р. М. Поліщук