Провадження №: 2/755/2963/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретарів: Дубенко Г.В., Заведій К.С., Зілінської М.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Шуляк Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ спільного майна подружжя.

Згідно заявлених вимог, позивач просив:

-встановити факт спільного проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 30 вересня 2014 року до 06 вересня 2016 року;

-визнати спільним сумісним майном сторін квартиру АДРЕСА_1 ;

-в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю визнати за позивачем право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтовував тим, що в серпні 2014 року позивач познайомився з відповідачем. Позивач зазначає, що з кінця вересня 2014 року сторони почали спільно проживати як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Вирішили придбати особисте житло, в жовтні 2014 року, в інтересах сім`ї, між відповідачем та ТОВ «ФК «Житло-Капітал» був укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва. 07 вересня 2016 року сторони зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народились син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 . В 2020 році право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 вересня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. За доводами позовної заяви, не зважаючи на попередню домовленість про спільне користування квартирою та право позивача на частку у спільному майні, після розлучення відповідач перешкоджає йому у вільному доступі до спільної квартири. Позивач вважає, що квартира АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (т.1 а.с.53-54)

26 грудня 2023 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. (т.1 а.с. 62-72)

04 січня 2024 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмета позову. Т.1 (а.с.132-133)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 січня 2024 року заяву позивача ОСОБА_1 про зміну предмета позову, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ спільного майна подружжя - повернуто позивачу без розгляду. (т.1 а.с.165)

05 лютого 2024 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмета позову, в якій, позивач просить визнати спільним сумісним майном сторін набуте за час шлюбу майно.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю виділити:

-позивачу: Телевізор Samsung UE50NU7002UXUA - 13 499,00 грн; кухню, комплект меблів - 26 931,54 грн; плиткоріз Зеніт ЗEП-800 з кругом алмазним Distar - 1878,00 грн; акумуляторний шуруповерт DEKO -500,00 грн; пилосмок-робот ILIFE V7S - 3 996,29 грн; світильник стельовий TRAZOS - 2 069,70 грн, а всього на суму 48 874,53 грн;

-відповідачу: ліжко соня TM Лев, комплект аксесуарів та доставка - 20 846,00 грн; варочна поверхня електрична ELECTROLUX EHH 96340 XK - 8 799,00 грн; комплект ДСП для шафи-купе, упаковка та доставка - 2 786,28 грн; унітаз-компакт COLOMBO Статус - 2 080,00 грн; Бойлер JUNIOR NTS 80 - 1 855,00 грн; система зворотного осмосу МО 5-50 ECORZ - 2 295,00 грн; ванна акрилова CERSANIT SICILIA NEW 150 - 3 690,00 грн; бойлер CHAFTOTEAUX 80V - 2 183,00 грн; стелаж HERNING та комод BJERRINGBRO з доставкою - 3 650,00 грн; конвектор COOPER & HUNTER CH-1500 MC - 1 350,00 грн, а всього на суму 49 534,29 грн. (т.1 а.с.175-177)

В обґрунтування заяви про зміну предмету позову позивач посилається на те, що вказане вище майно було придбано сторонами під час шлюбу, проте, не зважаючи на попередню домовленість про добровільний поділ спільної власності та право позивача на частину у спільному майні, після розірвання шлюбу відповідач перешкоджає позивачу у вільному доступі та користуванні майном.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, прийнято заяву позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову. (т.1 а.с.214-215)

12 березня 2024 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву (із врахуванням заяви про зміну предмету позову), в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За доводами відзиву, позивачем зазначена та розрахована вартість майна без урахування коефіцієнту зносу та фактичного стану речей, в тому числі їх наявності. В наданих позивачем доказах вказана вартість нового придбаного в 2018-2019 роках майна, яке перебувало у вжитку майже 6 років, отже не може бути оцінено, як нове. Крім того, термін служби побутової дрібної побутової техніки - 2-3 роки, крупної - 7-10 років, матраців - 5 років, ліжка - 5-7 років. Зважаючи, що до цих речей мали доступ діти дошкільного віку, цінність і термін служби такого майна істотно скорочується. Відповідач вказує, що позивачем не доведено вартість та рівнозначність запропонованого поділу. Крім того, позивачем не описані обставини набуття кожної речі зі складеного ним списку, місцезнаходження цих речей, їх фактичної вартості та їх існування, місцезнаходження на час розгляду справи. Позивачем не надано суду належних доказів того, що вказані ним речі були набуті подружжям під час шлюбу і є спільним майном, що таке майно взагалі існує, а його вартість визначена правильно. У відзиві відповідач оспорює як сам факт існування вказаного позивачем майна, так і його вартість, визначену позивачем. Також відповідачем зазначається, що позивач не довів ані факту набуття у спільну сумісну власність конкретних об`єктів домашнього вжитку, ані факту наявності вказаного майна станом на час припинення сімейних стосунків і розірвання шлюбу, ні того, що відповідач перешкоджає позивачу у вільному доступі до користування ним. При цьому відповідач зазначає, що пилосмок-робот ILIFE V7S, світильник стельовий TRAZOS, плиткоріз Зеніт ЗEП-800 з кругом алмазним Distar, акумуляторний шуруповерт DEKO, конвектор COOPER & HUNTER CH-1500 MC, знаходяться у позивача, а відповідач цим майном ніколи не користувалась на те знає, де воно знаходиться. Також за доводами відзиву стелаж HERNING та комод BJERRINGBRO, комплект ДСП для шафи-купе, кухня, комплект меблів на даний час пошкоджені та не придатні для подальшого користування. Обидва бойлери мають технічні несправності, а унітаз був розбитий та фактично знищений. Система зворотнього осмосу підлягала заміні повного комплекту фільтрів, які становлять понад 80% її вартості. Крім того, щодо кунні та варочної поверхні позивачем надано в якості доказу лише попередню прораховану вартість замовлення без жодного чеку та фінансового документу про оплату, за доводами відзиву, ці речі були придбані за особисті кошти відповідача. Ліжко Соня TM Лев , комплект аксесуарів, матраци, акрилова ванна та телевізор, за доводами відзиву є особистою власністю дітей, якими вони користуються, отже не можуть бути поділені між подружжям. Також відповідач зазначає, що надані позивачем докази - замовлення не містять достатньої інформації для визначення статусу майна, а рахунки-фактури не є платіжними документами, що підтверджують факт придбання майна. (т.2 а.с.2-7)

18 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав до суду через підсистему «Електронний суд» відповідь на відзив, у якій зазначається, що позивачем до заяви про зміну предмету позову додано документи, які підтверджують придбання майна під час спільного проживання у шлюбі, це майно встановлено та змонтовано за адресою квартири матері відповідача. Позивач зазначає, що надана відповідачем виписка з рахунку не підтверджує, що оплата майна здійснена за особисті кошти відповідача. Також позивач не погоджується з доводами відзиву про те, що частина майна є власністю дітей. При цьому відповідачем не надано доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя. Крім того зазначає, що у відзиві наводиться суперечлива інформація. Також позивач вказує на те, що пошкодження майна та його незадовільний стан, а також знаходження частини майна: пилосмок-робот ILIFE V7S, світильник стельовий TRAZOS, плиткоріз Зеніт ЗEП-800 з кругом алмазним Distar, акумуляторний шуруповерт DEKO, конвектор COOPER & HUNTER CH-1500 MC у позивача не підтверджено документально та не відповідає дійсності. (т.2 а.с.22-24)

12 квітня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав до суду через підсистему «Електронний суд» заву про залишення без розгляду позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення (факту проживання однією сім`єю до укладання шлюбу).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 30 вересня 2014 року до 06 вересня 2016 року - залишено без розгляду. (т.2 а.с. 35, 40-41)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.2 а.с.37, 42-43)

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав заявлені ним вимоги, викладені в заяві про зміну предмету позову в повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні доводам, наведеним у заяві про зміну предмету позову та у відповіді на відзив, підкреслив, що речі, які заявлені до подіту, знаходяться не у нього а у відповідача. Уточнив, що на час залишення ним місця спільного проживання сторін він речі не забирав та все зазначене у заяві про зміну предмету позову майно знаходилось в квартирі. Додатково пояснив, що вказана ним вартість майна визначена на час його придбання. В судовому засіданні зазначив, що на його думку вартість майна на час розгляду справи становить: Телевізор Samsung UE50NU7002UXUA - 5 000,00 грн; кухня, комплект меблів - 3 000,00 грн; плиткоріз Зеніт ЗEП-800 з кругом алмазним Distar - 1000,00 грн; акумуляторний шуруповерт DEKO - 300,00 грн; пилосмок-робот ILIFE V7S - 1 000,00 грн; світильник стельовий TRAZOS - 1 000,00 грн; ліжко соня TM Лев, комплект аксесуарів та доставка - 500,00 грн; варочна поверхня електрична ELECTROLUX EHH 96340 XK - 3 000,00 грн; комплект ДСП для шафи-купе, упаковка та доставка - 1 000,00 грн; унітаз-компакт COLOMBO Статус - 500,00 грн; Бойлер JUNIOR NTS 80 - 500,00 грн; система зворотного осмосу МО 5-50 ECORZ - 300,00 грн; ванна акрилова CERSANIT SICILIA NEW 150 - 300,00 грн; бойлер CHAFTOTEAUX 80V - 500,00 грн; стелаж HERNING та комод BJERRINGBRO з доставкою - 300,00 грн; конвектор COOPER & HUNTER CH-1500 MC - 200,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Шуляк Н.О. в судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні доводам, наведеним у відзиві та додатково пояснила, що сторони є батьками 2-х малолітніх дітей, яким належить частина спірного майна, ще частину майна знищено через залиття, ванни є в наявності, але не придатна для використання, їх вартість не відповідає дійсності. Зауважила про ненадання позивачем доказів вартості майна. Підкреслила, що частина спірного майна знаходиться у позивача. Також зазначила, що унітаз був розбитий та демонтований, бойлери мають технічні несправності, один з них демонтовано та знищено, відповідач за власні кошти замінювала фільтри в осмосі, які коштують 80% його вартості. Зауважила про відсутність доказів придбання комплекту меблів та варочної поверхні за кошти подружжя сторін, адже надано лише роздруківку із сайту «Розетка», та це майно купувалось батьками відповідача. Підкреслила, що 90% заявленого до поділу майна або знищено або місце його знаходження невідоме, а позивач не довів наявність цього майна на час розгляду справи. При цьому відсутність предметів поділу є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Зазначила, що в наявності є лише пошкоджені меблі та пошкоджена ванна.

Відповідач суду пояснила, що частина майна, яке просить поділити позивач, придбавалась під час шлюбу, проте відповідач мала значно більший дохід, ніж позивач, який був фінансовим тягарем в родині. Зазначила, що шуруповерт та батареї ще під час перебування сторін у шлюбі були відвезені до матері позивача. Вказала на те, що рік після припинення шлюбних відносин (09 листопада 2020 року) відповідач не надавав коштів на утримання дітей і відповідач була змушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, які сплачуються позивачем. Також відповідач пояснила, що телевізор розбили діти та його було викинуто, кухня та комплект меблів були придбані батьками відповідача, плиткоріз та шуруповерт відповідач не бачила багато років, можливо вони знаходиться у позивача, як і пилосмок, термін служби якого сплив. Місцезнаходження стельового світильника відповідачу також не відоме. Крім того, пояснила, що ліжко замінено, а матрац викинуто, варочна поверхня також була придбана батьками відповідача, де знаходиться комплект ДСП відповідачу не відомо, унітаз розбитий, Бойлер JUNIOR викинуто, бойлер CHAFTOTEAUX зламаний, фільтри в осмос становлять 80% його вартості які замінює відповідач, акрилова ванна знаходиться в санвузлі, яким користуються діти, стелаж та комод залиті гарячою водою та знаходяться в жахливому стані, конвектор знаходиться у матері позивача. В подальшому надала пояснення про те, що залишки ліжка з матрацами, стелажу та комоду, а також пошкоджену ванну було вивезено, як сміття. В судовому засіданні зазначила, що на її думку вартість заявленого до поділу майна, на час розгляду справи, становить: Телевізор Samsung UE50NU7002UXUA - викинутий рік чи два тому; кухня, комплект меблів - 3 000,00 грн; плиткоріз Зеніт ЗEП-800 з кругом алмазним Distar - знаходиться у позивача; акумуляторний шуруповерт DEKO - знаходиться у позивача; пилосмок-робот ILIFE V7S - знаходиться у позивача; світильник стельовий TRAZOS - знаходиться у позивача; ліжко соня TM Лев, комплект аксесуарів та доставка - 500,00 грн (вивезено як сміття); варочна поверхня електрична ELECTROLUX EHH 96340 XK - 1 500,00 грн; комплект ДСП для шафи-купе, упаковка та доставка - 500,00 грн; унітаз-компакт COLOMBO Статус - замінений; Бойлер JUNIOR NTS 80 - 500,00 грн; система зворотного осмосу МО 5-50 ECORZ - 200,00 грн; ванна акрилова CERSANIT SICILIA NEW 150 - 300,00 грн (вивезена як сміття); бойлер CHAFTOTEAUX 80V - замінений; стелаж HERNING та комод BJERRINGBRO з доставкою - 100,00 грн (вивезені як сміття); конвектор COOPER & HUNTER CH-1500 MC - знаходиться у позивача.

Вислухавши пояснення сторін та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що сторони ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з 07 вересня 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.12), який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 вересня 2022 року (т.1 а.с.25-26).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13, 14).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Предметом спору в даній справі є: Телевізор Samsung UE50NU7002UXUA; кухня, комплект меблів; плиткоріз Зеніт ЗEП-800 з кругом алмазним Distar; акумуляторний шуруповерт DEKO; пилосмок-робот ILIFE V7S; світильник стельовий TRAZOS; ліжко Соня TM Лев, комплект аксесуарів та доставка; варочна поверхня електрична ELECTROLUX EHH 96340 XK; комплект ДСП для шафи-купе, упаковка та доставка; унітаз-компакт COLOMBO Статус; Бойлер JUNIOR NTS 80; система зворотного осмосу МО 5-50 ECORZ; ванна акрилова CERSANIT SICILIA NEW 150; бойлер CHAFTOTEAUX 80V; стелаж HERNING та комод BJERRINGBRO з доставкою; конвектор COOPER & HUNTER CH-1500 MC.

Сторонами фактично не заперечується придбання вказаного майна під час перебування у шлюбі за час спільного проживання.

При цьому, відповідачем стверджувалось, що частина цього майна: комплект меблів (ДСП), кухонні меблі та варочна поверхня були придбані за її особисті кошти, в подальшому зазначалось, що ці об`єкти майна були придбані її батьками, частина майна: ліжко Соня TM Лев , комплект аксесуарів, матраци, акрилова ванна та телевізом є особистою власністю дітей, ці речі через їх пошкодження утилізовані, як і стелаж з комодом, про місцезнаходження частини речей відповідачу не відомо та висловлено припущення про їх знаходження у позивача або його матері.

Позивачем стверджується, що у нього будь-яке майно із заявленого до поділу відсутнє та що це майно знаходиться у відповідача.

На підтвердження позовних вимог позивачем подано до суду наступні документи.

Скріншот замовлення на сайті АliExpress від 12.11.2019 на світильник стельовий TRAZOS, оплата АliExpress, серед іншого на суму 2 069,70 грн (т.1 а.с.179, 180).

Скріншот замовлення на сайті Rozetka від 11.09.2019 на систему зворотного осмосу МО 5-50 ECORZ (ціна 2 295,00 грн, сума 2 099,00 грн) та конвектор COOPER & HUNTER CH-1500 MC (ціна та сума 1 350,00 грн), разом 3 449,00 грн, квитанцію про оплату на суму 3 449,00 грн (т.1 а.с.181, 182).

Рахунок-фактуру від 23.10.2019 на стелаж HERNING (1 500,00 грн) та комод BJERRINGBRO (1 850,00 грн), вартість доставки - 300,00 грн, оплату по терміналу на суму 3 650,00 грн (т.1 а.с.183, 184).

Скріншот замовлення на сайті Rozetka від 11.12.2018 на бойлер CHAFTOTEAUX 80V (ціна та сума 2 183,00 грн), доставка 45,00 грн, разом 2 228,00 грн, оплата по терміналу на суму 2 228,00 грн (т.1 а.с.185, 186, т.2 а.с.133).

Скріншот замовлення на сайті Rozetka від 04.12.2018 на бойлер JUNIOR NTS 80 (сума 1 855,00 грн), оплату по терміналу на суму 1 914,00 грн (т.1 а.с.187, 188).

Скріншот замовлення на сайті Rozetka від 27.03.2020 на ванна акрилова CERSANIT SICILIA NEW 150 (сума 3 690,00 грн), виписку за кредитним договором, в якому не відображено оплати в сумі 3 690,00 грн, є дві оплати за 27.03.2020 - 3 038,71 грн та 3 346,82 грн. (т.1 а.с.189, 190-191).

Скріншот замовлення на сайті Rozetka від 21.06.2019 на варочну поверхню електричну ELECTROLUX EHH 96340 XK (ціна 8 999,00 грн, сума 8 799,00 грн), докази оплати відсутні (т.1 а.с.192).

Скріншот замовлення на сайті Rozetka від 27.03.2020 на плиткоріз Зеніт ЗEП-800 (1 550,00 грн), круг алмазний Distar (328,00 грн), разом 1878,00 грн, оплата по терміналу на суму 1878,00 грн (т.1 а.с.193, 194).

Скріншот замовлення на сайті Rozetka від 10.05.2020 на Телевізор Samsung UE50NU7002UXUA (сума 13 499,00 грн), виписку за кредитним договором, в якому не відображено оплати в сумі 13 499,00 грн, є дві оплати за 10.05.2020 - 11 116,43 грн та 12 243,60 грн. (т.1 а.с.195, 196-197).

Скріншот замовлення на сайті Rozetka від 09.05.2018 на унітаз-компакт COLOMBO Статус з бачком (2 080,00 грн), доставка 45,00 грн, разом 2 125,00 грн, оплата по терміналу на суму 2 125,00 грн (т.1 а.с.198, 199).

Скріншот замовлення на сайті АliExpress від 17.06.2019 на пилосмок-робот ILIFE V7S (попередня сума 166,66 доларів США всього - 150,66 доларів США), оплата карткою без дати в сумі 3 996,29 грн (т.1 а.с.200, 201).

Скріншот замовлення на сайті АliExpress від 28.03.2020 на акумуляторну дриль DEKO (17,55 доларів США), оплата карткою без дати в сумі 500,00 грн (т.1 а.с.202, 203).

Замовлення від 22.03.2019 на кухню, комплект меблів (26 931,54 грн), докази оплати відсутні (т.1 а.с.204).

Замовлення від 03.08.2019 на ліжко Соня TM Лев , матраци та наматрацники, з доставкою - 20 846,00 грн (з них доставка 31,00 грн) (т.2 а.с.132), оплата товару для дому від 03.08.2019 на суму 20 846,00 грн (т.1 а.с.205).

Відповідачем долучено до відзиву виписку по рахунку ОСОБА_2 , де відображена операція 21.06.2019 - поповнення через банкомат 8 900,00 грн (т.2 а.с.8), з коментарем відповідача - придбання варочної поверхні за 8 799,00 грн, а також виписку по рахунку ОСОБА_2 , де відображена оплата товару 06.05.2019: 485,00 грн та 13 465,81 грн (т.2 а.с.9), з коментарем відповідача - оплата половини (передоплата) вартості кухні.

В подальшому, відповідачем було подано до суду: відомість про вантаж; рахунок на оплату від 30.10.2024 щодо здійснення перевезення вантажів та акт наданих послуг від 30.10.2024 на перевезення вантажів, в яких не відображено вміст вантажу (т.2 а.с.103-105), а також заявки про вивезення сміття - залишків ліжка, стелажу, комоду та ванни акрилової від 29.10.2024 (т.2 а.с. 108, 114), які не містять доказів їх подання товариству, що мало здійснювати перевезення, та в яких вказані різні адреси, з яких нібито замовлено вивезення вантажу, і товарно-транспортну накладну від 30.10.2024 із зазначенням вантажу - тверді відходи (т.2 а.с.115-116).

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст. 372 ЦК України).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.

За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 643/4160/16-ц.

За доводами відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву, комплект меблів (ДСП), кухонні меблі та варочна поверхня були придбані за її особисті кошти, в судовому засіданні відповідачем стверджувалось, що ці речі були придбані її батьками.

Проте, жодного доказу в розумінні ст.76-80 ЦПК України на підтвердження того, що будь-яке із заявленого до поділу майна було придбано батьками відповідача матеріали справи не містять.

Долучені до відзиву виписки по рахунках відповідача ОСОБА_2 (т.2 а.с.8, 9), де відображені операції 21.06.2019 - поповнення через банкомат 8 900,00 грн та оплата товару 06.05.2019: 485,00 грн та 13 465,81 грн, не є належними та допустимими доказами як того, що ці кошти були витрачені на придбання варочної поверхні та кухонних меблів, так і того, що ці кошти були особистими коштами відповідача, адже положеннями ч. 2 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. При цьому знаходження грошових коштів на рахунку одного з подружжя саме по собі не свідчить по їх віднесення до особистих коштів такого із подружжя.

Доводи відповідача про те, що вона мала значно більший дохід ніж позивач не заслуговують на увагу, адже в матеріалах справи відсутня інформація про доходи як відповідача так і позивача.

Таким чином суд приходить до висновку, що презумпція права спільної сумісної власності подружжя щодо комплекту меблів (ДСП), кухонних меблів та варочної поверхні залишається непохитною.

З приводу доводів відповідача про те, що ліжко Соня TM Лев , комплект аксесуарів, матраци, акрилова ванна та телевізор є особистою власністю дітей сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 СК України майно, придбане батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини.

Закон зобов`язує батьків передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. (ч. 1 ст. 176 СК України).

Отже, питання права власності дитини на речі придбані батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини, чітко визначено: дитячі речі - це об`єкт права власності самої дитини.

Дитячі речі як окремий об`єкт належать виключно дитині, тому вони завжди мають слідувати за дитиною як в юридичному, так і в фактичному розумінні.

Юридичним фактом, який зумовлює виникнення у дитини права власності, є передача певної речі у її користування. Тобто якщо певна річ подарована дитині на день народження тощо, право власності дитини на неї є незаперечним, як таке, що виникло на підставі договору дарування.

Доводи сторони відповідача про те, що ліжко Соня TM Лев , комплект аксесуарів, матраци, акрилова ванна та телевізор є власністю дітей, оскільки ці речі придбавались для них, не підтверджені жодними доказами та не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, ці речі не є власністю дітей і тому таке майно є спільним сумісним майном подружжя сторін та підлягає поділу між ними.

З приводу встановлення обсягу майна, що підлягає поділу між сторонами в межах даного спору, суд виходить із наступного.

Як вже зазначалось вище, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства.

При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. (ст. 68 СК України)

За змістом частин 1 та 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд звертає увагу, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див: пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц); постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

При цьому дії учасників як цивільних так і сімейних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

В Дигестах, наприклад, вказувалося, що juris praecepta sunt haec: honeste vivere, alterum non laedere, suum cuique tribuere (норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах). Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження № 61-3809св24)).

Позивачем не подано до суду жодного доказу на підтвердження того, що заявлене ним до поділу майно було в наявності на час припинення спільного ведення господарства або розірвання шлюбу.

Разом із тим, відповідачем послідовно як у відзиві на позовну заяву, так і в усних поясненнях стверджувалось про те, що пилосмок-робот ILIFE V7S, світильник стельовий TRAZOS, плиткоріз Зеніт ЗEП-800 з кругом алмазним Distar, акумуляторний шуруповерт DEKO, конвектор COOPER & HUNTER CH-1500 MC, знаходяться у позивача, а відповідач цим майном ніколи не користувалась на те знає, де воно знаходиться, унітаз був розбитий (фактично знищений) та замінений.

Отже, враховуючи такі заперечення відповідача, слід констатувати, що позивачем не доведено наявності цього майна як на час припинення спільного ведення господарства та/або припинення спільного проживання так і на час розірвання шлюбу, а тим більше на час звернення позивача з цим позовом до суду, адже відповідач заперечує наявності у неї цього майна, а в судовому засіданні не здобуто достовірних та достатніх доказів на підтвердження перебування цього майна у відповідача.

З огляду на викладене, вказане вище майно підлягає виключенню з обсягу майна, що підлягає поділу між сторонами, адже відсутні визначені законом підстави для його поділу як такого, що було в наявності на час припинення сторонами спільного ведення господарства та/або розірвання шлюбу.

Разом із тим, суд надає критичну оцінку поясненням відповідача в судовому засіданні про те, що телевізор та один з бойлерів відсутні в наявності, оскільки такі пояснення суперечать її ж поясненням, наведеним у відзиві на позовну заяву, що свідчить про недобросовісність поведінки відповідача, якою з початку визнавались певні обставини а потім нею же заперечувались.

Також суд надає критичну оцінку наданим відповідачем доказам, якими вона мала намір підтвердити утилізацію ліжка, матраців та аксесуарів, стелажу, комоду та акрилової ванни, оскільки в акті наданих послуг від 30.10.2024 на перевезення вантажів і товарно-транспортній накладній від 30.10.2024 не відображено вмісту вантажу, а заявки про вивезення сміття - залишків ліжка, стелажу, комоду та ванни акрилової від 29.10.2024 не містять доказів їх подання товариству, що мало здійснювати перевезення, крім того, в них вказані різні адреси, з яких нібито замовлено вивезення вантажу, отже ці документи не є належними та достовірними доказами утилізації саме ліжка, матраців та аксесуарів, стелажу, комоду та акрилової ванни.

Намагання відповідача виключити це майно з обсягу майна, що підлягає поділу між сторонами, суд також розцінює, як недобросовісну поведінку.

Таким чином, поділу між сторонами в межах даного спору підлягають: телевізор Samsung UE50NU7002UXUA; комплект ДСП для шафи-купе; бойлер JUNIOR NTS 80; стелаж HERNING та комод BJERRINGBRO; кухня, комплект меблів; варочна поверхня електрична ELECTROLUX EHH 96340 XK; ванна акрилову CERSANIT SICILIA NEW 150; бойлер CHAFTOTEAUX 80V; ліжко соня TM Лев, комплект аксесуарів; система зворотного осмосу МО 5-50 ECORZ.

При цьому включення позивачем до вартості майна, що підлягає подіту між сторонами, вартості його доставки є безпідставним, оскільки суперечить положення діючого законодавства.

Жодною із сторін не було надано доказів на підтвердження вартості майна, що підлягає поділу, на час розгляду справи та не було заявлено клопотання про призначення судової експертизи з метою визначення вартості цього майна. Тому, при визначенні його вартості суд виходить з пояснень сторін в судовому засіданні.

Так, при наданні усних пояснень вартість частини майна визначена сторонами тотожно, тому суд приймає її як таку, виходячи з якої та принципу рівності часток у праві спільної сумісної вартості, слід виходити при поділі майна. А щодо частини майна, визначена сторонами вартість якого є різною, суд при визначенні його вартості виходить із середньої арифметичної величини.

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц (провадження № 61-6575св19), від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20 (провадження № 61-1714св22), від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23), від 14 лютого 2024 року у справі № 752/18272/18 (провадження № 61-13536св23).

Тому, при поділі майна, не зважаючи на запропонований позивачем порядок поділу, суд виходить із того, що кухня та варочна поверхня встановлені в помешканні відповідача та використовуються нею, в тому числі, й для приготування їжі для дітей сторін, тому ці речі підлягають виділенню саме відповідачу, враховуючи інтереси дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права, притримується позиції, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (до прикладу, рішення у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), № 26746/05, параграф 110, від 20.02.2014).

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Таким чином, ураховуючи інтереси обох сторін спірних правовідносин щодо порядку подальшого користування та розпорядження майном, ураховуючи ознаку неподільності кожного об`єкту майна, яке є предметом спору та підлягає поділу, - суд вважає, що в порядку поділу майна, з урахуванням визначеної сторонами його вартості, слід виділити позивачу: Телевізор Samsung UE50NU7002UXUA - 5 000,00 грн; комплект ДСП для шафи-купе - 750,00 грн; бойлер JUNIOR NTS 80 - 500,00 грн; стелаж HERNING та комод BJERRINGBRO - 200,00 грн (загальна вартість 6 450,00 грн), відповідачу: кухню, комплект меблів - 3 000,00 грн; варочну поверхню електрична ELECTROLUX EHH 96340 XK - 2 250,00 грн; ванну акрилову CERSANIT SICILIA NEW 150 - 300,00 грн; бойлер CHAFTOTEAUX 80V - 500,00 грн; ліжко соня TM Лев, комплект аксесуарів та доставка - 500,00 грн; систему зворотного осмосу МО 5-50 ECORZ - 250,00 грн (загальна вартість 6 800,00 грн).

При цьому різниця між вартістю майна, виділеного кожній із сторін є незначною, а позивачем не заявлено вимоги про стягнення грошової компенсації частки від різниці вартості майна і в заяві про зміну предмету позову він просив виділити собі менше за вартістю майно.

Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання спільним сумісним майном сторін майно набуте за час шлюбу, оскільки ця вимога є неконкретизованою щодо переліку майна.

Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи та наведених в усних поясненнях, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову: в порядку поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділити ОСОБА_1 : телевізор Samsung UE50NU7002UXUA; комплект ДСП для шафи-купе; Бойлер JUNIOR NTS 80; стелаж HERNING та комод BJERRINGBRO, в порядку поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділити ОСОБА_2 : кухню, комплект меблів; варочну поверхню електрична ELECTROLUX EHH 96340 XK; ванну акрилову CERSANIT SICILIA NEW 150; бойлер CHAFTOTEAUX 80V; ліжко соня TM Лев, комплект аксесуарів; систему зворотного осмосу МО 5-50 ECORZ.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.(ч.1 ст. 209 ЦПК України)

Виходячи з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 13,46 грн.

Також позивачем подано заяву про повернення надмірно сплаченого судового збору (т.2 а.с.12)

Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.

Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на викладене вище та враховуючи зміну предмету позову, внаслідок чого зменшилась ціна позову, наявні правові підстави для повернення позивачу судового збору в розмірі 10 893,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71, 174 СК України, статтями 3, 15, 16, 368, 372 ЦК України, статтями 2, 4, 10-12, 76-83, 89, 95, 141, 209, 229, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділити ОСОБА_1 : телевізор Samsung UE50NU7002UXUA; комплект ДСП для шафи-купе; Бойлер JUNIOR NTS 80; стелаж HERNING та комод BJERRINGBRO.

В порядку поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділити ОСОБА_2 : кухню, комплект меблів; варочну поверхню електрична ELECTROLUX EHH 96340 XK; ванну акрилову CERSANIT SICILIA NEW 150; бойлер CHAFTOTEAUX 80V; ліжко соня TM Лев, комплект аксесуарів; систему зворотного осмосу МО 5-50 ECORZ.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суд збір у сумі 13,46 грн.

Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у сумі 10 893,00 грн, який сплачено на рахунок №UA0026005, отримувач ГУК у м.Києві/22030101 на підставі: квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 02 жовтня 2023 року; квитанції ID 0086-2360-4718-4625 від 14 листопада 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 05 березня 2025 року.

Суддя: