ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/179/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу № 607/16469/24 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2024 року (ухвалене суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 04 грудня 2024 року) у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області, позивач, апелянт) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідачка) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позов обґрунтовано тим, що ГУ ПФУ в Тернопільській області призначило пенсію по інвалідності ОСОБА_1 . Відповідно до листа Обласної МСЕК № 1 від 10 червня 2024 року № 360, довідка серії 12 ААГ №238112 від 03 січня 2023 року, видана ОСОБА_1 про встановлення третьої групи інвалідності (довічно), вважається неправомірною та відмінена. Відповідно, виплату пенсії припинено та нарахована переплата пенсії за період з 12 грудня 2022 року по 19 грудня 2023 року в сумі 30194.49 грн. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0503-8/33420 від 05 липня 2024 року відповідачку повідомлено про переплату пенсії та необхідність її повернення на рахунок позивача, однак станом на день подання позовної заяви переплата не повернута, що і стало причиною звернення до суду.

У зв`язку з наведеним, позивач просив суд стягнути з відповідачки безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 30194.49 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2024 року в задоволенні позову ГУ ПФУ в Тернопільській області, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Тернопільській області подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано те, що оскільки переплата пенсії виникла внаслідок подання відповідачкою довідки серії 12 ААГ №238112 від 03 січня 2023 року, яка вважається неправомірною та скасована. Тобто безпідставне набуття та збереження майна було результатом поведінки набувача майна (подання пенсіонером недостовірних даних), відтак вважають, що ГУ ПФУ в Тернопільській області має право на стягнення з відповідачки надміру виплаченої пенсії внаслідок зловживань з боку пенсіонера за період з 12 грудня 2022 року по 19 грудня 2023 року в сумі 30194.49 грн.

У зв`язку з наведеним апелянт просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

06 січня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Балабан П.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що матеріали позовної заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку позивача чи про надання відповідачкою завідомо неправдивих даних, які стали підставою для неправомірного призначення пенсії чи її нарахування.

У зв`язку з наведеним апелянт просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

05 лютого 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало до апеляційного суду клопотання про долучення доказів до справи, а саме: копію листа № 1900-0801-8/60539 від 13 грудня 2024 року з додатками та копію відповіді на лист № 1900-0801-8/60539 від 13 грудня 2024 року з додатками, посилаючись на те, що вказані документи не могли бути долучені до позовної заяви, оскільки такі були відсутні у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Ознайомившись із даним клопотання, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, до апеляційної скарги вказані докази не долучалися, а в клопотанні про долучення доказів, яке подане заявником лише 05 лютого 2025 року, не обґрунтовано неможливість їх подання з причин, що не залежали від них.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, долучені 05 лютого 2025 року апелянтом докази подані з пропуском строку, клопотання про продовження строку їх подачі не подавалося, тому колегія суддів вважає, що слід клопотання Головного управління Пенсійного фонду України про долученні нових доказів до даної справи залишити без розгляду.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

03 січня 2023 року ОСОБА_1 отримала виписку з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААГ №238112, згідно з якою відповідачці встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням та ураженням опорно-рухового апарату. Вказана інвалідність встановлена 01 січня 2024 року.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

З листа Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи обласна МСЕК №1 за №360 від 10 червня 2024 року вбачається, що ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 366 КК України, а саме складення та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, колишнім директором ПП «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Медікус №2» ОСОБА_3 06 травня 2024 року йому оголошена підозра. Останній у форму 088/о «Направлення на МСЕК» вписував відомих в Тернополі лікарів з вищими кваліфікаційними категоріями, підробляв їх підписи із медичними діагнозами направляв на МСЕК. Є експертний висновок Департаменту охорони здоров`я ОВА на виконання листа слідчого відділу Тернопільського РУП від 05 січня 2024 року «Про проведення експертної оцінки якості оформлення медичної документації з ЛКК ПП «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Медікус №2».

Висновок експертної комісії:

1) направлення на медико-соціальну експертну комісію (форми 008/о на 28 осіб на 39 арк.) надані Головним Управління Національної поліції в Тернопільській області, не підлягають оцінці, оскільки містять ознаки фальсифікації;

2) дії ЛКК ПП «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Медікус №2» в частині направлення на МСЕК є неправомірними.

31 травня 2024 року отримано лист слідчого відділу ГУНП в Тернопільській області. Відтак, обласною МСЕК прийнято рішення, відповідно до Постанови КМУ від 03 грудня 2009 року №1317 пункт 12, вважати неправомірними та відмінити довідки на ряд осіб, в тому числі на ОСОБА_1 , довідка серії 12 ААГ №238112.

Як вбачається з довідки про переплату пенсії від 18 червня 2024 року, виданої позивачем, встановлено переплату пенсії ОСОБА_1 , за період з 12 грудня 2022 року по 19 грудня 2023 року в розмірі 30194.49 грн. Виплату пенсії по інвалідності припинено згідно листа обласної МСЕК від 10 червня 2024 року у зв`язку з неправомірною довідкою МСЕК.

05 липня 2024 року ГУ ПФУ в Тернопільській області надіслало ОСОБА_1 лист №1900-0501-8/33420, у якому повідомило вищевказані обставини та запропонувало повернути надміру виплачені суми пенсії.

Вказаний лист залишений відповідачкою без реагування, що стало причиною звернення позивача до суду.

На підтвердження наявності правових підстав для отримання інвалідності відповідачкою ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи ряд медичних документів, зокрема, індивідуальні програми реабілітації інваліда, виписки з медичних карт стаціонарного хворого, витяги з медичних карт стаціонарного хворого, а також результати обстежень та консультації лікарів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов:

1) має місце набуття або збереження майна;

2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи;

3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

В силу п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Отже, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та постановах Верховного Суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17, від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц.

Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для продовження отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного отримання такої.

У постанові від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Звертаючись до суду з даним позовом ГУ ПФУ в Тернопільській області посилалося на те, що видана ОСОБА_1 довідка серії 12 ААГ №238112 про встановлення третьої групи інвалідності, на підставі якої була призначена пенсія, є неправомірною та відмінена.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що причиною відміни довідки серії 12 ААГ №238112 є можливі неправомірні дії іншої особи - колишнього директора ПП «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Медікус № 2» ОСОБА_3 .

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала позивачу недостовірні дані під час нарахування та виплати їй пенсії по інвалідності.

Таким чином правильним є висновок суду першої інстанції, що визнання неправомірною та відміна довідки до акта огляду МСЕК, на підставі якої відповідачці здійснювалось нарахування пенсії, у зв`язку із правопорушеннями, допущеними посадовою особою медичного закладу, не свідчить про наявність в діях відповідачки недобросовісності, яка полягала у наданні недостовірних відомостей для призначення пенсії по інвалідності.

Крім цього, 12 грудня 2022 року ОСОБА_1 пройдено огляд (первинний) у МСЕК згідно якого, прийнято рішення про встановлення третьої групи інвалідності, до 01 січня 2024 року.

Враховуючи наведене обґрунтованим є висновок місцевого суду, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідачки, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії. При цьому обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Також, судом не встановлено наявності іншої необхідної умови, а саме рахункової помилки з боку позивача, що проводив виплату пенсії, та така обставина не обґрунтована належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову ГУ ПФУ в Тернопільській області про стягнення з відповідачки безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 30194.49 грн.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2024 року - залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити в межах, ними понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 03 березня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак