КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа №552/9058/24
Провадження № 2/552/699/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів посилаючись на те, що сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька самостійно обрала місце свого проживання та з 01 лютого 2023 року фактично проживає з позивачем в Республіці Польша, перебуває на повному його утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Донька потребує відповідного матеріального забезпечення. Відповідачка працевлаштована, має відмінний стан здоров`я, інших утриманців немає, а тому просив стягнути з неї на користь позивача на утримання доньки аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року задоволено частково клопотання представника позивача щодо витребування доказів.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву щодо не визнання позовних вимог. У відзиві зазначила, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24.05.2017 року з позивача на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 , 2008 року народження стягнуто аліменти. Нею надавалась згода лише на тимчасовий виїзд доньки до Польщі у період з 26.01.2023 по 30.12.2023 р., що не свідчить про обрання дитиною свого місця проживання з батьком. ОСОБА_4 , яка брала на себе зобов`язання повернути дитину, доньку до України не повернула. Право вимоги на стягнення аліментів у відповідача відсутнє. Жодних документів на право виїзду дитини за кордон на постійне місце проживання відповідачем не оформлювалось. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Обставини викладені у відзиві просить не брати судом до уваги.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, підтримує позицію, що викладена у відзиві про не визнання позовних вимог, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що рішенням Київського районного суду по цивільній справі № 552/6850/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили.

Рішенням суду встановлено, що позивач ОСОБА_1 09.11.2023 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначав, що починаючи з 01.02.2023 року донька ОСОБА_3 фактично проживає з ним в Республіці Польща, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Підстави для закриття провадження у справі передбачені статтею 255 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" зазначив, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що "згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами".

Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі".

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір".

У постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) Великої Палати Верховного Суду вказала, що "предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу".

У постанові від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права".

У справі № 552/9058/24 та у справі № 552/6850/23 позивачем визначено відповідача - ОСОБА_2 .

Предмет позовів: стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підстави позовів: проживання неповнолітньої дитини з батьком на території Республіки Польща, не надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини.

Таким чином, суб`єктний склад учасників правовідносин у справах № 552/6850/23 та № 552/9058/24 , як і предмет та підстави позову, матеріально-правові вимоги та обставини, що обґрунтовують звернення до суду є тотожними.

Зазначення аліментів в іншому розмірі не може трактуватися судом як інший позов, що не є тотожним з позовом, який розглянутий Київським районним судом м. Полтави в рамках цивільної справи № 552/6850/23.

Позивач у своєму позові заначив, що у суді відсутнє провадження з тих самих підстав по даному предмету спору, проте це не відповідає дійсності, оскільки Київським районним судом м. Полтави вже розглянуто спір між цими сторонами, про той самий предмет , з тих же самих підстав.

Згідно ч.2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про

1) залишення позовної заяви без розгляду;

2) закриття провадження у справі;

3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Ж.В.Кузіна