БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/66/25
Справа № 356/793/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р.М.

З участю секретаря Стрижак В.О.

Відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Березанського міського суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11.06.2016 року між ним та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено шлюб.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 13.05.2019 року шлюб було розірвано.

Від шлюбу з відповідачкою мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю.

Згідно рішення Березанського міського суду Київської області від 29.11.2017 року по цивільній справі № 356/1226/17 за позовом відповідача стягнуто аліменти на утримання їхньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку від його доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25.10.2017 року.

Посилаючись на ч. 5 ст. 183 СК України, просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1/3 частки на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_2 участі у вихованні сина не приймає. Вказала, що аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку позивача є необхідною для утримання спільної з позивачем дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 30.11.2016 року Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 176 (а.с. 5).

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 29.11.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від доходу відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25.10.2017 року (а.с. 6-8).

До матеріалів справи долучено довідку від 01.11.2024 року ВЧ НОМЕР_2 Збройних Сил України, згідно якої солдат ОСОБА_2 призваний на військову службу 02.03.2022 року, відповідно до Указу Президента України «Про оголошення воєнного стану» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24 лютого 2022 року. Наказ про включення до списків військової частини НОМЕР_2 № 66 від 28.02.2024 року по теперішній час (а.с. 9).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК Україним мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом даної норми Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього з`явився додатковий обов`язок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надані позивачем на виконання вимог ст. 81 ЦПК України докази, які досліджені судом, у своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про зміну чи погіршення його матеріального стану.

На переконання суду, розмір аліментів визначений рішенням Березанського міського суду Київської області від 29.11.2017 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини відповідачки та позивача та суперечитиме її інтересам.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану.

Відтак, з огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, досліджені докази, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 76-83, 223, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 7, 180-182, 192 СК України, ст. 51 Конституції України, ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.03.2025 року.

Суддя Р. М. Лялик