ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/545/24 Номер провадження 22-ц/814/942/25Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2024 року, ухвалене суддею Должком С.Р., повний текст рішення складено 14 листопада 2024 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

06.03.2024 АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» основний борг у розмірі 4 659,01 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між AT «Полтавагаз» та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , укладено договір розподілу природного газу (затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2498), за умовами якого оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором, (п. 2.1. договору). Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п.1.3. договору). Фактом приєднання споживача ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу є надання підписаної заяви-приєднання. Послуга з розподілу природного газу - послуга оператора ГРМ, яка надається споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача (п.1.4. договору). Відповідно до п. 6.1. договору розподілу природного газу оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (п. 6.3. договору). Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.4. договору). Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ (п. 6.6 договору). За газовий рік з 01.10.2020 по 30.09.2021 споживачем було спожито 572 м.куб. природного газу, 1/12 від 572 м.куб. становить 47,67 м.куб., 47,67 м.куб. х 2,112 грн = 100,67 грн (березень-грудень 2022). За газовий рік з 01.10.2021 по 30.09.2022 споживачем було спожито 2275 м.куб. природного газу, 1/12 від 2275 м.куб. становить 189,58 м.куб., 189,58 м.куб. х 2,112 грн = 400,40грн (січень-грудень 2023). За газовий рік з 01.10.2022 по 30.09.2023 споживачем було спожито 1082 м.куб. природного газу, 1/12 від 1082 м.куб. становить 90,167 м.куб., 90,167 м.куб. х 2,112 грн = 190,43 грн (січень-лютий 2024), які споживачу було необхідно сплатити до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу. Відповідно до заяви-приєднання від 22.06.2016 ОСОБА_1 приєдналася до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) із ПАТ «Полтавагаз». Відповідно до бухгалтерського обліку АТ «Полтавагаз» станом на час звернення до суду сума боргу ОСОБА_1 за період березень 2022 лютий 2024 перед АТ «Полтавагаз» за розподіл природного газу становить 4 659,01 грн.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано, окрім картки абонента, докази відповідності формам ДСТУ4163:2020 та Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Позивачем не було надано доказів, що AT «Полтавагаз» робило звірку кожен місяць із відповідачем по факту отримання послуг розподілу природного газу ОСОБА_1 , що направлялися кожен місяць відповідні фінансові документи, які підписані посадовими особами, як того вимагає ДСТУ 4163:2020. У матеріалах цивільної справи відсутні докази, якими мережами і на підставі чого володіє позивач AT «Полтавагаз». Відсутні докази про власність або законне користування мережами. Не надано письмовий договір із AT «Полтавагаз». Не надано докази наявності газу у AT «Полтавагаз», законності відбору газу оператором; не надано акти розмежування балансової належності, кількість і вартість отриманого позивачем AT «Полтавагаз», та переданого відповідачу - «споживачу» газу. У матеріалах справи відсутні докази, що відповідач замовляв та отримував послуги з газопостачання від AT «Полтавагаз», так як наданому представником позивача заяві-приєданні зазначено саме ПАТ «Полтавагаз». Представником позивача не надано суду доказів, звідки взялася сума, вказана у повідомлені про заборгованість. Позивачем порушено Житловий кодекс в частині повної розшифровки структури тарифу. Позивач повинен був надати докази про кількість членів сім`ї, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та їх сукупний дохід. Крім того, судом зазначено, що позовну заяву від АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» подано та підписано представником Ревягіною С.І. Проте, згідно позовної заяви дані про представника позивача взагалі відсутні. Також судом визнано, що посилання позивача на умови договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті: регулятора і оператора ГРМ як підставу про стягнення, є безпідставною і неправомірною через відсутній підпис позивача під самим договором. Позивач не надав докази, що відповідач є підписником його веб-сторінки, що він скидав дану сторінку відповідачу під час підписання договору і яким саме чином ознайомився із умовами договору під час підписання заяви-приєднання. При цьому, заява про приєднання не має законної сили двостороннього договору. Позивач застосовує норми матеріального права, у своїх позовних вимогах просить стягнути неіснуючий борг з відповідача, відповідач зі свого боку посилається на ч.2 ст. 1055 ЦК України, як на кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, який є нікчемним. Підписання заяви-приєднання є наміром побутового споживача на отримання природного газу для опалення (отримання тепла в осінньо-зимовий період) свого домогосподарства, для приготування їжі, що є життєво необхідним ресурсом для людини, громадянина. Суд першої інстанції взяв до уваги, що відповідач до подання позовної заяви неодноразово зверталася до позивача з проханням надати докази, на які посилався позивач у своїй позовній заяві. Відповіді не було надано. ОСОБА_1 категорично заперечує позовні вимоги АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»» про стягнення боргу в сумі 4659,01 грн з фізичної особи споживача АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»», обліковий запис (ЕІС код 56ХМ26С090012731), позивач намагається неправомірно стягнути борг з вигодонабувача, а не з держави (збитконабувача). З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача, оскільки в судовому засіданні не встановлено неправомірність дій відповідача, а тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та шкодою, про яку зазначає позивач.

В апеляційній скарзі АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» просить рішення суду першої інстанції з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт відсутності письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати наданих послуг. Фактом приєднання споживача ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу є надання підписаної заяви-приєднання споживання природного газу та сплата рахунків за отримані послуги. Таким чином, між АТ «Полтавагаз» та ОСОБА_1 на підставі приєднання відповідача до умов публічного договору склалися фактичні договірні відносини з приводу розподілу природного газу, тому доводи представника відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності договірних відносин з розподілу природного газу не відповідають дійсності та не заслуговують на увагу. Споживачем використовується природний газ із ГРМ та заяв про припинення розподілу природного газу не надходило. Стосовно позиції Зіньківського районного суду про правомірність порядку утворення НКРЕКП, її повноважень та порушення процедури прийняття НКРЕКП спірних постанов щодо встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, то дані доводи не можуть прийматися до уваги, оскільки вони не є предметом спору у даній справі, вказані постанови не визнані в судовому порядку нечинними чи недійсними. До позовної заяви додано розрахунок та картку споживача, з помісячним визначенням вартості послуги. Ані у відзиві на позовну заяву, ані в ході судового розгляду справи відповідач не заперечувала, що вона є споживачем природного газу та не надала суду доказів про те, що не користується послугами газопостачання, не споживала природний газ у спірний період чи її домогосподарство було відключено від газопостачання (чи газопостачання було припинено у передбаченому законом порядку), чи вона подавала до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу до її домоволодіння. Також, відповідач не спростувала належними доказами нарахований розмір заборгованості за послуги з розподілу природного газу. Правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача по її особовому рахунку сумнівів не викликає. Відповідач зазначеного розрахунку не спростувала та своїх контррозрахунків не навела. Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач зверталася із письмовою заявою про припинення їй послуг розподілу природного газу та/або про розірвання договору розподілу до оператора ГРМ. Повноваження представника АТ «Полтавагаз» Ревягіної С.І. чітко визначені наданою довіреністю від 05.12.2023, якою, зокрема, надано право представляти інтереси АТ «Полтавагаз» у будь-яких судах України усіх інстанцій з усіма правами наданими чинним законодавством позивачу (заявнику, скаржнику). Також, їй надано право від імені товариства підписувати та подавати позовні заяви, заяви про вжиття заходів забезпечення позову, заяви про відводи, відзиви, заперечення та інші заяви з процесуальних питань, тому висновки суду першої інстанції, що позовна заява подана від імені позивача АТ «Полтавагаз» та підписана Ревягіною С.І. без належних на те повноважень, в порядку самопредставництва, є безпідставними. Надання ліцензії є неможливим, оскільки чинне законодавство України не передбачає видачу бланків ліцензій в друкованому вигляді. Достатнім підтвердженням видачі ліцензії є прийняття рішення регулятором (постанова НКРЕКП №778 від 15.06.2017) про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Полтавагаз». Предметом спору є заборгованість за послуги з розподілу природного газу, а не встановлення прав власності, володіння чи користування на рухоме та нерухоме майно (мережі). Видача ліцензії уповноваженим на це державним органом підтверджує законність перебування газорозподільної системи у віданні оператора ГРМ. Відповідно до статуту Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз». Ні ОСОБА_1 у своєму відзиві на позовну заяву, ні представник відповідача в ході судового розгляду не довели відсутність підстав для нарахування оплати за розподіл природного газу, не надали доказів, котрі б спростовували наявність у неї заборгованості (відсутність заборгованості по її особовому рахунку).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставинвбачається, звертаючись до суду з позовною заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» зазначало, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та позивачем надавалися послуги з розподілу природного газу.

Таким чином, за газовий рік з 01.10.2020 по 30.09.2021 споживачем було спожито 572 м.куб. природного газу, 1/12 від 572 м.куб. становить 47,67 м.куб., 47,67 м.куб. х 2,112 грн = 100,67 грн (березень-грудень 2022).

За газовий рік з 01.10.2021 по 30.09.2022 споживачем було спожито 2275 м.куб. природного газу, 1/12 від 2275 м.куб. становить 189,58 м.куб., 189,58 м.куб. х 2,112 грн = 400,40 грн (січень-грудень 2023).

За газовий рік з 01.10.2022 по 30.09.2023 споживачем було спожито 1082 м.куб. природного газу, 1/12 від 1082 м.куб. становить 90,167 м.куб., 90,167 м.куб. х 2,112 грн = 190,43 грн (січень-лютий 2024), які споживачу було необхідно сплатити до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу.

Відповідно до заяви-приєднання від 22.06.2016, ОСОБА_1 приєдналася до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) із ПАТ «Полтавагаз» (а.с. 12).

Зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості отриманих послуг у порушення вимог ст.ст. 526, 714 ЦК України споживачем (відповідачем) виконані не належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість за послуги з розподілу природного газу у розмірі 4 659,01 грн, яку АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» просить стягнути з ОСОБА_1 .

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів»: «Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним» (ст.18 п.5); «Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції» (ст.19 п.4); «права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення» (ст. 21 ч.2).

Відповідно до ч.5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до ч.3 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Велика палата Верховного Суду при розгляді справи №2910/23346/16 акцентувала увагу на тому, що особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, а не в порядку самопредставництва.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно ч.1 cт. 714 ЦК України, загальних положень у визначенні основних термінів та понять Кодексу газорозподільних систем стає чітко зрозуміло, що оператор з персональним кодом ідентифікації споживача ЕІС-код (EnergyIdentificationCode) як суб`єкт ринку природного газу приймає ресурс та дотримується передбаченого договором режиму його використання, а також забезпечує безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання, закон не може трактуватися двояко.

Відповідно до пункту 2 статті 22 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання державного сектору економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державні право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованості за послуги з розподілу природного газу у розмірі 4 659,01 грн за період березень 2022 лютий 2024.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з положеннями статей 626 - 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спір у справі виник у правовідносинах з розподілу природного газу на основі типового договору, передбаченого додатком Кодексу ГРС.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково визнано, що між сторонами не укладено договір розподілу природного газу у порядку приєднання ОСОБА_1 до типового договору, встановленого у додатку до Кодексу ГРС.

Відповідно до пункту 2.3 розділу II Типового договору, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, Сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем.

Відповідно до п. 2 Глави 1 Розділу І Кодексу ГРС цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу.

Згідно із п.п.1, 2 Глави 1 Розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до п.п.1, 3-5, 7 Глави 3 Розділу VI Кодексу ГРС договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов`язаний протягом десяти робочих днів.

Згідно умов укладеним сторонами Типового договору облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 5.1.) Пунктом 5.2. передбачено, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором. Якщо комерційний вузол обліку встановлений не на межі балансової належності сторін (точка вимірювання не збігається з точкою комерційного обліку), фактичний об`єм природного газу визначається з урахуванням втрат та витрат природного газу між точкою вимірювання і межею балансової належності сторін шляхом їх додавання/віднімання до/від об`єму природного газу, визначеного комерційним вузлом обліку в точці вимірювання, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Для визначення об`єму розподілу та споживання природного газу беруться дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного вузла обліку в Оператора ГРМ беруться дані комерційного вузла обліку Споживача.

Відповідно до пунктів 5.3., 5.4. договору за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем. Порядок визначення об`єму розподіленого Споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього Договору.

Про наявність обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, навіть при відсутності підписаного договору про надання таких послуг, неодноразово висловлювався Верховний Суд, зокрема у постановах від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17.

Згідно матеріалів справи вбачається, що споживачем ОСОБА_1 22.06.2016 підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (а.с. 30). Крім того, згідно картки абонента ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , споживачем провадилася оплата наданих послуг, зокрема, у липні 2022 у розмірі 359 грн, у вересні 2022 200 грн, у грудні 2022 200 грн, у січні 2023 -100 грн, у лютому 2023 100 грн, у березні 2023 100 грн, у квітні 2023 400 грн (а.с. 6).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 1.3 Типового договору визначено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження факту укладення між АТ «ОГС «Полтавагаз» та ОСОБА_1 договору розподілу природного газу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень Глави 6 Розділу VІ кодексу ГРС, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою (пункт 2 Глави 6 Розділу VI Кодексу ГРС).

З 01.01.2021 річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу (абзац 4 пункту 2 Глави 6 Розділу VI Кодексу ГРС).

Постановою НКРЕКП від 06.03.2020 №580 встановлено мінімальні обсяги річної замовленої потужності на розрахунковий календарний рік для споживачів природного газу, які мають фактичний період споживання природного газу менший ніж дев`ять місяців, а також для споживачів, які не споживали природний газ протягом усього попереднього газового року.

Замовлена потужність споживача на розрахунковий календарний рік визначається виходячи з фактичного обсягу споживання за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, але не може бути меншою за: 39 куб.м. для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі; 126 куб.м. для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; 314 куб.м. для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.

Крім того колегія суддів враховує, що пунктом 3 Глави 3 Розділу І Кодексу ГРС передбачено, що для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Пунктом 2 Глави 5 Розділу VI Кодексу ГРС визначено, що фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.

Відповідно до абзацу 1 пункту 9 Глави 6 Розділу VI Кодексу ГРС припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

Колегія суддів зазначає, що послуга з розподілу природного газу не складається лише з фактичного переміщення природного газу розподільчою системою трубопроводів, а включає також цілодобове надання фактичного доступу замовленої потужності об`єктів споживача до газорозподільної системи, буквально означає наявність технічної можливості у будь-який необхідний споживачу час скористатись можливістю розпочати газоспоживання.

Щодо комплексного застосування норм абзацу 1 пункту 9 Глави 6 та абзаців 1, 2 пункту 4, абзацу 1 пункту 5 Глави 7 Розділу VI Кодексу ГРС Верховним Судом у постанові №914/3254/21 від 27.09.2022 сформульовано такий правовий висновок: «Припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, тобто в період, коли не відбувалося механічного від`єднання об`єкта споживача від цієї мережі та вилучення такого об`єкта, а заява про остаточне припинення користування природним газом і розірвання договору споживачем не подавалася, не звільняє споживача від договірного зобов`язання оплати вартості послуг з розподілу природного газу за вказаний період, оскільки саме механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи виключає можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподілу (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача»

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, жодним чином не впливають на наявність в об`єкта відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобового доступу до ГРС, оскільки даний об`єкт зберігає фізичне з`єднання з газорозподільною системою. Вказані ОСОБА_1 обставини не звільняють її від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу та не є підставою для нездійснення відповідачем оплати послуги розподілу природного газу.

При цьому, колегія суддів вважає, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» дотримано порядок, передбачений Кодексом ГРС, розрахунків за послугу розподілу природного газу, враховуючи наявність укладеного між сторонами Типового договору розподілу природного газу, який не припинено, а також на те, що споживачем ні заява про остаточне припинення користування природним газом, ні уточнені заявки на величину річної замовленої потужності не подавалася.

З рахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що, оскільки остаточного припинення користування природним газом (фізичного від`єднання об`єкта споживача від мережі позивача та вилучення такого об`єкта) і розірвання спірного договору не відбулося, тобто договір на час виникнення спірних правовідносин був чинним, відтак, зобов`язання ОСОБА_1 за таким договором не припинилися, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості та про відмову у позові.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Оскільки судом першої інстанції зроблено висновок про те, що між сторонами відсутні договірні відносини, тому апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно матеріалів справи, позивач АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» при зверненні з позовом до суду першої інстанції сплатило 2 725,20 грн судового збору (а.с. 1), до суду апеляційної інстанції при подачі апеляційної скарги 4 542 грн (а.с. 119), а всього 7 267,20 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 267,20 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» задовольнити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської областівід05 листопада 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованість за розподіл природного газу у розмірі 4 659,01 грн та судовий збір у розмірі 7 267,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов