Провадження № 2/357/1151/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , який діє через свого представника Малиневського П.П. , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, яка полягає у неприйнятті на засіданні 10 вересня 2024 року рішення щодо питання про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зобов`язати виконавчий комітет БМР повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 опікуном над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та прийняти остаточне рішення більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету.

І. Позиція сторін у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 є рідним дядьком та хрещеним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір яких (рідна сестра позивача) ОСОБА_5 , згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 20.03.2014 року у справі № 152/261/14-ц, була позбавлена щодо цих дітей батьківських прав. Відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З 01 квітня 2014 року малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в службі у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області. Згідно з розпорядженнями Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 31.03.2014 року № 72 та № 73 малолітнім надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Спочатку рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 22.04.2014 року № 155 їхнім опікуном було призначено матір позивача ОСОБА_6 , яка приходиться для дітей бабусею. Однак у зв`язку із погіршенням стану здоров`я останньої, за її заявою рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 11.06.2024 року № 481 ОСОБА_6 звільнено від здійснення повноважень опікуна над малолітніми внуками, опіку над дітьми припинено. Позивач вирішив взяти на себе обов`язки опікуна над своїми рідними племінниками, оскільки його стан здоров`я значно кращий, ніж стан здоров`я його матері, також він має значно ліпше матеріальне становище, стабільну роботу та заробітну плату, не зловживає спиртними напоями та наркотичними речовинами, не має судимостей. Позивач проживає разом з дітьми в одному будинку починаючи з 2014 року, легко знаходить з ними спільну мову, займається їх вихованням, піклується про їх здоров`я. Позивач намагається максимально забезпечувати всі їхні потреби, проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дітей, купує одяг, взуття та інші необхідні речі. Тому у травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до органу опіки і піклування Білоцерківської міської ради із заявою про призначення його опікуном над дітьми. Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради було опрацьовано заяву позивача, підготовлено і подано на розгляд виконавчому комітету проект рішення про призначення його опікуном над малолітніми племінниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 10 вересня 2024 року на засіданні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради розглядалося питання «Про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 », однак за результатами голосування рішення з цього питання прийнято не було, оскільки не отримало більшості голосів від загального складу виконкому («за» проголосувало 3, «проти» - 2, утримались - 8, не голосували - 3). Позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки остаточно не вирішив питання щодо призначення його опікуном над дітьми. Лише 5 із 16 присутніх членів виконкому проголосувати «за» чи «проти», більшість утрималась, ще 3 взагалі не голосували. Відповідач не прийняв рішення попри те, що ОСОБА_1 надав органу опіки і піклування усі необхідні документи, які передбачені п. 79 Порядку, а саме: заяву, копію свого паспорта та РНОКПП, копію витягу з реєстру Білоцерківської територіальної громади щодо його зареєстрованого місця проживання, копію свого свідоцтва про народження, копію свідоцтва про народження матері дітей ОСОБА_5 , копії свідоцтв про народження та РНОКПП обох дітей, копії витягів з ДРАЦС щодо реєстрації народження дітей, копію рішення суду про позбавлення матері батьківських прав, копії розпоряджень Шаргородської районної державної адміністрації про надання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 статусу дітей, позбавлених батьківського піклування, копію рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про призначення опікуном дітей їхньої бабусі, довідку з місця роботи про розмір його доходів та відомості з податкової про доходи, копію договору дарування квартири на його користь, довідку про проходження ним психіатричного огляду, витяг про відсутність у нього судимості, копію свідоцтва про шлюб, довідку про проходження дружиною психіатричного огляду та нотаріально засвідчену заяву дружини про надання згоди на опіку. Згодом службі у справах дітей Білоцерківської міської ради ще додатково було надіслано висновок про стан здоров`я позивача.

Позивач зазначає, що діти на даний час не мають опікуна (хоча їхнім вихованням фактично займається позивач), відповідач повинен був розглянути дане питання та прийняти рішення, з метою відновлення прав та інтересів дітей. Позивач, який фактично займається їхнім вихованням, не може отримати статус опікуна, оскільки виконавчий комітет Білоцерківської міської ради ухиляється від голосування при розгляді даного питання, не приймає акт у формі рішення, як того вимагає законодавство, що призводить до порушення в першу чергу інтересів малолітніх дітей. Враховуючи те, що ОСОБА_1 є рідним дядьком і хрещеним батьком дітей, уже близько 10 років проживає разом з ними, піклується про племінників, виявив бажання бути їхнім опікуном, подав всі необхідні документи відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, має дружину, яка повністю підтримує його вибір, має великий досвід у вихованні дітей, постійне місце роботи, забезпечений власним житлом, перешкод для призначення його опікуном над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до норм чинного законодавства не вбачається. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом та просить визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати його повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 опікуном над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і прийняти остаточне рішення більшістю голосів від загального складу виконкому шляхом голосування «за» або «проти».

Заперечуючи позовні вимоги, відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що як під час розгляду заяви ОСОБА_1 щодо призначення його опікуном, так і під час підготовки та розгляду на засіданні виконавчого комітету проекту рішення «Про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 »., виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради був дотриманий визначений законодавством порядок. ОСОБА_1 виявив бажання встановити опіку над племінниками та звернувся з відповідною заявою до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради. Питання щодо доцільності призначення позивача опікуном над дітьми розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради 07 серпня 2024 року. Членів комісії було ознайомлено із його заявою від 06 травня 2024 року в якій зазначено, що ОСОБА_1 з 2014 року проживає з малолітніми племінниками в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , займається їх вихованням та піклується про стан здоров`я. Однак, відповідно до актів обстеження умов проживання складених службою у справах дітей Білоцерківської міської ради 21 травня 2019 року, 20 березня та 25 серпня 2023 року, звіту опікуна від 25 січня 2022 року та звітів про навчання і виховання дітей - ОСОБА_9 та ОСОБА_12 - учнів Білоцерківської гімназії-початкової школи № 6 «Перспектива» Білоцерківської міської ради Київської області від 07 грудня 2023 року № 137 та № 136 діти проживають з бабусею-опікуном та її чоловіком ОСОБА_10 . Також, в присутності комісії позивач підтвердив те, що під час попередньої консультації в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради з питання зняття опіки з ОСОБА_6 та призначення його опікуном над дітьми, однією з причин такої консультації було ухилення від мобілізації так, як згідно з пунктом 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» усиновлювачі, на утриманні яких перебуває дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти- сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Враховуючи вищевикладене в комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради виникли сумніви щодо забезпечення ОСОБА_1 якнайкращих інтересів дітей та відсутності у заявника особистих корисних мотивів з цього питання і було не рекомендовано органу опіки та піклування приймати рішення про встановлення опіки ОСОБА_1 над ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 та наданих ним документів, службою у справах дітей було підготовлено та подано на розгляд виконавчого комітету Білоцерківської міської ради проект рішення «Про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ». 10 вересня 2024 року на засіданні виконавчого комітету БМР розглядалося питання «Про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 », однак за результатами голосування з цього питання рішення не прийнято. У відзиві зазначено, що виконавчий комітет є колегіальним органом і рішення виконавчого комітету вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість від загального складу виконавчого комітету, що передбачено положеннями частини 6 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також забезпечує реалізацію принципів місцевого самоврядування, визначених статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до наказу служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 11 червня 2024 року № 92 «Про тимчасове влаштування малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 » діти на підставі заяви їх бабусі ОСОБА_6 влаштовані в її сім`ю, та на сьогодні вона є їхнім законним представником. Враховуючи викладене, відповідач вважає позов необгрунтованим.

У відповіді на відзив зазначено, що заяву про призначення опікуном над малолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було подано 06.05.2024 року, а у відзиві відповідач посилається на акти обстеження умов проживання, складені службою у справах дітей Білоцерківської міської ради 21.05.2019 року, 20.03.2023 року, 25.08.2023 року, в яких вказано що діти проживають із бабою, а тому акти обстеження за попередні роки не мають жодного значення для вирішення питання про встановлення опіки над дітьми станом на час розгляду заяви. Починаючи з квітня 2014 року по червень 2024 року повноваження опікуна здійснювала матір позивача - баба дітей ОСОБА_6 , яка, за своєю заявою, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я була звільнена від здійснення повноважень опікуна згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 481 від 11.06.2024 року. Враховуючи те, що діти юридично залишились без опікуна і з`явився ризик подальшого направлення їх в іншу родину, в школу-інтернат чи інші подібні заклади, позивач висловив бажання стати їхнім опікуном. На твердження відповідача, щодо звернення позивача за призначенням опікуном, здійснюється з метою ухилення від мобілізації, позивач вказує, що в силу ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочка від призову за військову службу є законним і гарантованим правом визначених категорій осіб не бути призваними на військову службу під час мобілізації та ніяким чином не охоплюється поняттям «ухилення від мобілізації». Представник позивача вказує, що законодавство не містить такої підстави для відмови або неприйняття рішення про встановлення опіки над дітьми як підозра державного органу у тому, що заявник бажає «ухилитися від мобілізації». Тоді як позивач бажає реалізувати своє законне право стати опікуном своїх рідних племінників, яким одночасно приходиться хрещеним батьком та діє у порядку, визначеному чинним законодавством, не порушуючи жодних норм.

Представник позивача вказує, що положеннями цивільного і сімейного законодавства передбачено, що опіка над малолітніми дітьми встановлюється рішенням виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади, а у цьому випадку таке рішення прийнято не було, оскільки більша частина присутніх на засіданні членів виконкому Білоцерківської міської ради просто утрималась від голосування або не голосувала, беручи до уваги той факт, що іншим способом встановити опіку над дітьми неможливо (в судовому порядку можна лише у разі отримання рішення про відмову у призначенні опікуном, а таке рішення також відсутнє), виходячи із забезпечення якнайкращих інтересів дітей, просить визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати його повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 опікуном над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і прийняти остаточне рішення більшістю голосів від загального складу виконкому шляхом голосування «за» або «проти» та з урахуванням висновків суду зроблених під час розгляду даної справи.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 18.11.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання (а.с. 73).

10.12.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 77-86).

18.12.2024 представник позивача Малиневський П.П. через систему «Електронний суд» сформував відповідь на відзив (а.с.87-109).

Ухвалою суду від 24.01.2025 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті.

12.02.2025 представник позивача Малиневський П.П. через систему «Електронний суд» подав заяву про долучення до матеріалів справи доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу (а.с. 122-126).

20.02.2025 представник позивача Малиневський П.П. через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі.

В судовому засіданні позивач підтримав позов.

Представник відповідача ОСОБА_11 заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа Служба у справах дітей в судове засідання свого представника не направили, 11.02.2025 представник третьої особи Махаринський Г. подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 121).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради із заявою про призначення його опікуном над малолітніми племінниками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради було підготовлено та подано на розгляд виконавчому комітету проект рішення про призначення ОСОБА_1 опікуном над малолітніми племінниками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10 вересня 2024 року на засіданні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради розглядалось питання «про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 », та за результатами голосування рішення не прийнято («за» проголосувало 3, «проти» - 2, утримались - 8, не голосували - 3), що стверджується витягом з протоколу № 68 (а.с. 56).

Щодо підсудності вказаного спору, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин .

Предметом розгляду у цій справі є неприйняття суб`єктом владних повноважень рішення щодо можливості призначення позивача опікуном над малолітніми дітьми.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке вона вважає неправомірним, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконним вказаного рішення і його скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 352/536/17 під час розгляду спору у подібних правовідносинах.

А тому, суд дійшов висновку про належність розгляду вказаної справи у порядку цивільного судочинства.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Відповідно до статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Згідно зі статтею 247 СК України, дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право: на проживання в сім`ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності; на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону; на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника.

Відповідно до статті 249 СК України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти.

Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Відповідно до Правил опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року N34/166/131/88, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування (п. 2.4 Правил).

Пунктом 3.1 Правил опіки та піклування передбачено, що для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник.

Статтею 61 ЦК України визначено, що орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.

Стаття 63 ЦК України передбачає, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» №866 від 24 вересня 2008 року (далі Порядок), органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей.

Органи опіки та піклування провадять свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням таких принципів: забезпечення найкращих інтересів дитини; недопущення дискримінації дітей; конфіденційності інформації про дитину.

Пунктом 40 Порядку визначено перелік документів, які має подати особа, яка виявила бажання взяти на виховання в сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, звертається із заявою до служби у справах дітей за місцем свого проживання.

Пунктом 41 Порядку визначено, що у разі коли заявники, які бажають взяти дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, під опіку, піклування, є родичами дитини, служба у справах дітей протягом п`яти робочих днів після перевірки документів, зазначених у пунктах 40 і 40-1 цього Порядку, поданих разом з електронною заявою або заявою у паперовій формі, у разі відповідності їх законодавству: вносить відомості про заявників до єдиного банку даних; проводить обстеження умов проживання заявників, за результатами якого складає акт згідно з додатком 9 (у разі, коли місцем проживання заявників є територія села, селища, подає клопотання до служби у справах дітей відповідної сільської, селищної ради про обстеження умов проживання заявників та складення акта); реєструє заявників у журналі обліку потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, що ведеться за формою згідно з додатком 6; готує висновок про доцільність (недоцільність) встановлення опіки, піклування та відповідність її/його інтересам дитини.

Рішення про встановлення опіки, піклування приймається у місячний строк після подання заяви і документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку (п. 44 Порядку).

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження та делеговані повноваження, до яких зокрема відноситься вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування (ст. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Так, з наданих до суду доказів вбачається, що позивачем надано для вирішення питання про призначення його опікуном усі необхідні документи, однак, виконавчим комітетом не було прийнято рішення. Представник відповідача пояснив, що у зв`язку з тим, що більшість депутатів утрималось від голосування або взагалі не голосували, то вважається, що рішення не прийнято і тому існує протокол № 68, а самого рішення не має.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що в даному випадку, має місце бездіяльність уповноважених осіб на розгляд питання щодо встановлення опіки над дітьми, позбавлених батьківського піклування, оскільки не прийнято рішення, ані про відмову ані про призначення опіки. Позивач залишився у полі правової невизначеності, оскільки відсутнє рішення та відповідно, наразі, залишилось невирішене питання щодо призначення позивача опікуном.

При наявності сумнівів щодо забезпечення ОСОБА_1 якнайкращих інтересів дітей та відсутності у заявника особистих корисних мотивів, відповідач не був позбавлений права прийняти рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні його заяви про призначення опікуном.

Нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виконавчий комітет в межах своїх повноважень вирішує питання і оформляє їх розгляд у формі рішень, а не протоколом, без будь яких обґрунтувань і пояснень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення.

V. Судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи : договір про надання правничої допомоги №09/04-1 від 09.04.2024, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Малиневським П.П. (а.с.18); квитанція про оплату згідно з договором про надання правничої допомоги на суму 11 293,56 грн; розрахунок суми гонорару за правничу допомогу від 03.10.2024, рахунок до оплати № 0501 від 23.01.2025, № 0802 від 10.02.2025; підтвердження оплати на суму 2 000,00 грн від 23.01.2025; підтвердження оплати на суму 2 000,00 грн від 11.02.2025.

Визначаючи розмір витрат які підлягають стягненню, суд виходить з таких критеріїв: складність справи (справа про стягнення заборгованості розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, без участі представника позивача), часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги (час витрачений на обґрунтування позиції сторони, аналіз), обсягу наданих послуг та виконаних робіт (зміст та обсяг поданих суду документів, обсяг робіт наведених у відповідному акті), ціни позову, а також значення справи для кожної сторони.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У договорі про надання правничої допомоги від 09.04.2024 сторони погодили, що розмір винагороди встановлюється за домовленістю сторін. Однак, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-якого документу, яким вони погодили суму витрат на 10 000,00 грн, а долучений розрахунок суми гонорару, підписаний адвокатом одноособово. Матеріали справи не містять акту прийманні-передачі послуг.

Представник відповідача ОСОБА_13 в судовому засіданні неодноразово зазначав про завищеність стороною позивача заявлених вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, та надмірний тягар покладення таких витрат на державний орган в умовах воєнного стану.

Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на клопотання відповідача, а також, враховуючи витрачений час та обсяг виконаних робіт, засади розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність цієї справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір 2422,40 грн. та кошти правової допомоги 4 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, cуд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, яка полягає у неприйнятті рішення щодо питання про встановлення опіки над малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати виконавчий комітет Білоцерківської міської ради розглянути порушене ОСОБА_1 питання щодо опіки над малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Стягнути з виконавчого комітету Білоцерківської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по справі в загальному розмірі в сумі 5211 грн. 20 коп. (п`ять тисяч двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 03.03.2025 року

Суддя О. Я. Ярмола