Справа № 182/3838/24
Провадження № 2/0182/125/2025
27.02.2025 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рунчевої О.В.,
секретаря судового засідання Паламарчук П.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
15.07.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, посилаючись на наступні обставини.
Позивачка з кінця 2007 року зустрічалась та підтримувала близькі стосунки з ОСОБА_2 . В квітні 2008 року вона завагітніла та повідомила відповідача про намір народити дитину. ОСОБА_2 визнав своє батьківство та не заперечував проти того, щоб в актовому записі про народження дитини він був записаний як батько.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 . Після народження сина вони деякий час спробували пожити однією сім`єю. Але спільне життя не склалось, і через два місяці позивачка забрала дитину та припинила будь-які відносини з відповідачем.
ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток сина не піклується, участі в його вихованні не бере. ОСОБА_2 навіть не забрав її з сином з пологового будинку.
Майже з самого народження син проживає разом з позивачкою в квартирі її батьків без реєстрації, оскільки відповідач не надає згоди на це. Всі питання щодо виховання сина вирішуються ОСОБА_1 самостійно, без участі та підтримки відповідача. ОСОБА_2 не проявляє ніякої зацікавленості в подальшій долі свого сина, не цікавиться його успіхами, не забезпечує матеріально, не дарує подарунків на день народження, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та не здійснює його підготовку до самостійного життя.
З огляду на викладене вище, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 , та стягнути з нього аліменти на користь позивачки в розмірі частини від усіх видів заробітку відповідача щомісяця, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.23-25).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.12.2024 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду (а.с.51-52).
Позивачка в судове засідання не з`явилась, згідно тексту позовної заяви просить справу розглядати без її участі, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі (а.с.6).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення за місцем його реєстрації судової повістки з рекомендованим повідомленням, що підтверджується поштовим конвертом (а.с.57), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за відсутністю адресата за вказаною адресою. Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи публікацією оголошення на сайті Судової влади України. Відзиву на адресу суду не направив, причину неявки суду не повідомив.
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, 11.12.2024 року надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.46).
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У відповідності до положень ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, оскільки відсутні заперечення позивача щодо заочного розгляду справи.
Справа розглядалась без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, позивачка та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 23.01.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.14).
Як зазначає ОСОБА_1 з відповідачем вони майже не жили однією сім`єю, а фактично шлюбні відносини припинили, коли дитині виповнилось два місяці. З тих пір позивачка разом з сином ОСОБА_3 проживає в квартирі своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 , але дитина не є зареєстрованою за даною адресою, що підтверджується довідкою №15 від 27.05.2024 року, та актом №17 від 27.05.2024 року, наданими керівником ОСББ «Натхнення» І.В. Федотовим (а.с.9). Як вказує позивачка в своєму позові, зареєструвати дитину за даною адресою вона не моє змоги, оскільки відповідач не дає на це своєї згоди.
Батько дитини ОСОБА_2 не виявив бажання займатись вихованням своєї дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться, не відвідує, матеріально не забезпечує, не проявляє ніякої зацікавленості в подальшій долі свого сина, не цікавиться його успіхами. Своїх батьківських обов`язків не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток сина не піклується, участі в його вихованні не бере.
Даний факт підтверджується довідкою №44/223-2024 від 01.05.2024 року, наданою директором гімназії №3 НМР Тетяною Андрейчиковою, де зазначено що ОСОБА_2 не брав участі у вихованні сина ОСОБА_3 за час його навчання з 01.09.2015 року по 07.07.2023 року, тобто з 1 по 8 клас (а.с.11). Крім того, сімейний лікар ОСОБА_6 у виписці із амбулаторної картки дитини зазначає, що звернення за медичною допомогою з приводу захворювань ОСОБА_3 завжди ініційовано матір`ю дитини ОСОБА_1 (а.с.12).
Крім того, Службою в справах дітей Нікопольської міської ради надано висновок № 1875 від 24.10.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 .
Як зазначено у висновку, відповідач з 2022 року не проживає за місцем своєї реєстрації, місце його перебування не відоме. В свою чергу дитина ОСОБА_3 пояснив, що свого батька він взагалі не знає, його вихованням та утриманням займається виключно мати. Батько не спілкується з ним, не відвідує, не телефонує, не цікавиться його здоров`ям, не бере участі у його вихованні.
Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не бере участі у її навчанні, вихованні, не забезпечує її матеріально, не цікавиться її здоров`ям, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дитини.
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).
Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч.2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини.
Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Інтереси дитини захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20.
На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав.
Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Суд вважає висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_3 , без поважних причин залишив його без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.
Відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів, суд наголошує, що згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, серед іншого, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Згідно із ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В даному випадку норми закону передбачають обов`язковість батьків утримувати свою неповнолітню дитину.
Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача у розмірі, визначеному позивачкою, є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Судом задоволено позовні вимоги позивачки, яка звільнена від сплати судового збору, а тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1211, 20 грн., відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81,82, 141, 259, 263-265, 268, 280, 273, 430 ЦПК України, ст.ст. 150,157,164-166,180,182,191 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Законом України «Про охорону дитинства», суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 15.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), судовий збір у розмірі 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.) на користь держави.
Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя: О. В. Рунчева