Справа № 202/3389/24
Провадження № 2/202/508/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2024 року ОСОБА_4 в особі представника звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що 15 серпня 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб.

Сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалось та 30.01.2024 р. Амур- Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) шлюб був розірвано про що складено відповідний актовий запис № 11. Прізвище позивача після розірвання шлюбу - « ОСОБА_5 ».

За час перебування у шлюбі колишнім подружжям було придбано майно: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 64,1 кв.м., житлова площа 43,2 кв.м; транспортний засіб (автомобіль) марки «SUBARU OUTBACK», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2457 см.куб.; транспортний засіб (мотоцикл) марки «HONDA СВ 600F», 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , об`єм двигуна 599 см.куб.

Після припинення фактичних шлюбних відносин та після розірвання шлюбу, відповідач шляхом умовлянь та/або певним шантажем намагається вмовити позивача надати будь-яку письмову згоду (заяву, тощо) яка б підтверджувала, що вказане вище майно є особистою власністю відповідача. На дату подачі позовної заяви до суду все майно перебуває у повному розпорядженні відповідача і позивач не має можливості та доступу до вказаного майна.

Позивач зазначає, що транспортні засоби: автомобіль марки «SUBARU OUTBACK», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2457 см.куб.; та мотоцикл марки «HONDA СВ 600F», 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , об`єм двигуна 599 см.куб. - знаходяться у користуванні відповідача, позивач згодна одержати від відповідача матеріальну компенсацію за належну їй частку у транспортних засобах, тому вказані транспортні засоби підлягають поділу між позивачем та відповідачем, шляхом виділення відповідачу спірних транспортних засобів з визнанням за ним права власності на них, із стягненням з відповідача на користь позивача 1/2 частини вартості вказаних вище транспортних засобів.

Згідно Звітів про оцінку ринкової вартості транспортного засобу станом на 09.02.2024 року, ринкова вартість автомобіля, марки «SUBARU OUTBACK», 2012 року становить 414 000,00 грн.; ринкової вартості транспортного засобу (мотоцикл) марки «HONDA СВ 600F», 2009 року випуску станом на 09.02.2024 року становить 225 500,00 грн. Грошова компенсація становить 319 750 грн. 00 коп.

Щодо квартири АДРЕСА_1 , то позивач вважає за необхідне просити суду визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаної квартири, і відповідно позивач не надає згоди щодо стягнення з відповідача їй компенсації вартості вказаної квартири.

Вказане вище змушує позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

Просила суд: визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 наступне майно: квартира АДРЕСА_1 , транспортний засіб (автомобіль) марки «SUBARU OUTBACK», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2457 см.куб.; транспортний засіб (мотоцикл) марки «HONDA CB 600F», 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , об`єм двигуна 599 см.куб.; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,1 кв.м, житлова площа 43,2 кв.м; виділити ОСОБА_2 транспортний засіб (автомобіль) марки «SUBARU OUTBACK», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2457 см.куб. та транспортний засіб (мотоцикл) марки «HONDA CB 600F», 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , об`єм двигуна 599 см.куб.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за одну другу частки ринкової вартості транспортного засобу (автомобіль) марки «SUBARU OUTBACK», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2457 см.куб. та транспортного засобу (мотоцикл) марки «HONDA CB 600F», 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , об`єм двигуна 599 см.куб., в сумі 319 750 грн. 00 коп. Судові витрати покласти на відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 березня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П.

В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 14 березня 2024 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , на який надано відповідь № 491752 від 14.03.2024.

Ухвалою судді від 18 березня 2024 року прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

14.05.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Смагіна В.Г. надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом. У відзиві представник вказав на те, що відповідач вимоги не визнає. Так, транспортні засоби набуті відповідачем за рахунок власних коштів, зароблених ним на заводі, агроуніверситеті та торговій інтернет-площадці «Prom» (prom ua.) у власному інтернет магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по продажу дрібної електроніки, для користування ними позивачкою.

Квартира АДРЕСА_1 набута відповідачем за кошти його батьків у розмірі 25000,00 доларів США, які були подаровані до вчинення правочину купівлі-продажу, з метою окремого проживання сторін від родичів позивачки та налагодження сімейних відносин подружжя.

Про такий подарунок позивачка добре знає та за усними домовленостями обіцяла на квартиру не претендувати якщо сімейне життя далі не буде складатися.

З кінця 2023 року сторони проживали окремо один від одного. З цього часу транспортні засоби зберігаються на стоянці за місцем мешкання батьків позивачки. Вказав, що позивачка має ключі від усього переліченого майна, знає де знаходяться транспортні засоби, документи на них, та може ними користуватися. Жодних перешкод у користуванні майном відповідач не чинить.

Вважає, що квартира АДРЕСА_1 своєю особистою приватною власністю, оскільки вона набута за кошти, що подаровані його батьками перед правочином.

Зазначив, що позивачка за час шлюбу самостійного заробітку не мала, ніде не працювала. За умови визнання за ним права власності на квартиру, вартістю 400 000,00 грн., відповідач не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на транспортні засоби, загальною вартістю 639 500,00 грн., якими вона користувалася. При цьому не висуває вимог щодо отримання відповідної компенсації при такому розділі.

Наведений спосіб поділу майна на думку відповідача є справедливим та таким, що задовольняє інтереси обох сторін по справі.

За умови будь-якого іншого розділу майна, аніж наведеного вище, відповідач не відмовляється від грошової компенсації на свою користь.

04.05.2024 року надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, в якій просить суд визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,1 кв.м., житлова площа 43,2 кв.м.;

Визнати за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на транспортний засіб (автомобіль) марки «SUBARU OUTBACK», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2457 см.куб.; визнати за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на транспортний засіб (мотоцикл) марки «НONDA CB 600F», 2009 року випуску, VIN -код НОМЕР_2 , об`єм двигуна 599 см.куб.; розподілити всі судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 набута позивачем за кошти його батьків у розмірі 25000,00 доларів США, які були подаровані до вчинення правочину купівлі-продажу, з метою окремого проживання сторін від родичів позивачки та налагодження сімейних відносин подружжя. Вважає, квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю, оскільки вона набута за особисті кошти, що подаровані батьками.

Позивач вважає, що і транспортні засоби також належать йому на праві особистої приватної власності, оскільки лише він під час шлюбу працював та заробляв кошти.

Але, беручи до уваги відносини, що склалися між сторонами, лише за умови визнання за позивачем права власності на квартиру, вартістю 400 000,00 гривень, позивач не заперечує визнання за відповідачкою права власності на транспортні засоби, загальною вартістю 639500,00 гривень. Зазначив, що по сьогоднішній день відповідачка має ключі від усього переліченого майна, знає, де знаходяться транспортні засоби, документи на них, та може ними користуватися. Жодних перешкод у користуванні майном позивач не чинить.

При такому розподілі зазначеного майна різниця вартості виділеного сторонам майна становить 239 500,00 гривень (639 500,00 - 400 000,00) гривень на користь позивача. В свою чергу відповідач не висуває вимог щодо отримання відповідної компенсації та при такому розподілі відмовляється від неї.

Наведений спосіб поділу майна на думку Позивача є справедливим та таким, що задовольняє інтереси обох сторін по справі.

За умови будь-якого іншого розподілу судом майна, аніж наведеного вище, позивач не відмовляється від грошової компенсації на свою користь та надає згоду на її отримання, визначений розподіл майна буде таке передбачати.

Позивач не визнає первісний позов ОСОБА_4 у повному обсязі, керуючись викладеними вищевикладеними обставинами.

Додатково заначив, що позивач не згоден на виплату грошової компенсації відповідачці у розмірі половини вартості транспортних засобів (319 750,00 гривень), оскільки, по-перше, заперечує проти виділу йому транспортних засобів, якими не користувався та не користується, а, по-друге, не має у розпорядженні таких великих коштів.

Вказав, що правильним та компромісним рішенням по справі буде розподіл майна без призначення компенсації у запропонованому позивачем порядку.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та об`єднано в одне провадження з первісним позором.

14.07.2024 року від представника позивача за основним позовом ОСОБА_4 адвоката Доманського В.П., документ сформований в системі «Електронний суд», надійшли письмові пояснення по справі в яких вказав, що вважає обґрунтування зустрічної заяви безпідставними та не доведеними. Зазначив, що на майно набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Зустрічна позовна заява в частині доводів ОСОБА_2 про придбання спірної квартири за кошти батьків не містить посилань на докази та самі докази, які підтверджують що квартира була придбана за кошти батьків ОСОБА_2 .

Вказав, що ОСОБА_4 іншого житла, а ніж квартира АДРЕСА_1 у праві власності не має, на противагу ОСОБА_2 у якого у власності окрім спільної квартири також перебуває квартира АДРЕСА_2 .

Зазначив, що ОСОБА_4 не претендує на те, аби транспортні засоби залишити собі, вона навпаки дала згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби від відповідача. Дивним є позовні вимоги ОСОБА_2 про залишення за ОСОБА_4 транспортних засобів при ситуації коли зі сторони ОСОБА_4 існувала та існує пропозиція про продаж даних транспортних засобів та поділу виручених грошових коштів між колишнім подружжям.

Вказав, що платоспроможність відповідача не має значення для вирішення такого спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідальної компенсації на свою користь просить позивач ОСОБА_4 .

Вважає доводи та вимоги зустрічної позовної заяви безпідставними, недоведеними та такими, які порушують баланс спільної сумісної власності подружжя.

12.09.2024 року від представника відповідача за основним позовом ОСОБА_2 адвоката Смагіна В.Г., документ сформований в системі «Електронний суд» надійшли письмові пояснення по справі в яких вказав, що ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_3 , тобто житло де вона зараз проживає. Вказав, що позивачка зазначає, що її відмова від частки у частині спільного майна (транспортних засобах) є єдиним варіантом вирішення спору. Однак, слід зазначити, що таке твердження заявлено лише з корисною метою та спрямоване на отримання «тут і зараз» готівкових коштів з позбавленням себе клопоту щодо розпорядження транспортними засобами та покладання їх на плечі відповідача.

Вказав, що позивачка знає де знаходиться гараж № НОМЕР_5 , у якому зберігаються транспортні засоби та яким з 04.10.2016 року користується відповідач. Керівником гаражного кооперативу є батько позивачки - ОСОБА_6 , який керує кооперативом з 15.03.2015 року.

Вказав, що правильним та компромісним рішенням по справі буде розподіл майна без визначення будь-кому компенсації та виділення кожній стороні своєї частки у вигляді окремого майна.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року витребувано докази по справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні в задоволенні зустрічної позовної заяви просив суд відмовити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом не визнали, просили суд задовольнити зустрічний позов. Вказали, що оцінка транспортних засобів не відповідає дійсності, оскільки транспортні засоби не оглядалися, а тому не згодні з даною оцінкою.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 вказав, що пропонує машину і мотоцикл віддати позивачці, вони були придбані за спільні кошти подружжя. У позивачки є посвідчення водія. Вказав, що мотоциклом користувалася ОСОБА_7 , його купляли для розваги. У нього ж є службовий автомобіль, яким він і користується. Квартиру ж залишити йому, оскільки кошти на квартиру в розмірі 25000,00 дол. США давали його батьки. Кошти передавала матір, після чого ОСОБА_7 її відвозила додому. Батьки проживають в с. Чаплино. Чому мати не оформила на себе квартиру не знає. При першій покупці квартири в 2019 році, дружина писала у нотаріуса відмову від квартири, що це його особиста власність. В квартирі ніхто не жив, оскільки вона підлягає ремонту. Подружжя проживало в іншій квартирі, коли ОСОБА_7 виїздила вона забрала всі речі із квартири, ключі та документи.

Свідок ОСОБА_8 , мати відповідача, вказала що гроші на придбання квартири в розмірі 25000,00 дол. США вона дала сину в себе вдома. Коли передавала гроші невістки не було. Чи знала ОСОБА_7 про передачу коштів їй не відомо, тому що з нею вона не говорила.

Свідок ОСОБА_9 , товариш відповідача, вказав, що знає відповідача з 2015 року. Знає ОСОБА_7 , але бачив лише декілька разів. Зі слів ОСОБА_10 знає, що мотоцикл купували для ОСОБА_7 , це дівочий мотоцикл. Бачив ОСОБА_7 за кермом автомобіля. Також зі слів ОСОБА_10 знає, що кошти на придбання квартири дала його матір.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши відповідача ОСОБА_2 , як свідка, допитавши свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи доходить наступного.

Судом встановлено, що сторони з 15 серпня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що складено актовий запис №1083 Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_6 .

30.01.2024 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) шлюб розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 11. Прізвище позивача після розірвання шлюбу « ОСОБА_5 », що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_7 .

Під час шлюбу, 22 грудня 2022 року, відповідач ОСОБА_2 придбав жилу квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі - продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Тетерєвою М.М. та зареєстровано в реєстрі за номером 2305. Право власності ОСОБА_2 на вищевказане нерухоме майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №386729453 від 13.07.2024 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 2305, виданий 22.12.2022, видавник приватний нотаріус Тетерєва М.М. Дніпровський міський нотаріальний округ ( Дніпропетровська область) та квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 2798, виданий 13.05.2019, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка К.Ю.

Згідно звіту про оцінку майна, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПРО ОЦІНКА» ринкова вартість квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 станом на 08.02.2024 року становить 400000,00 грн.

Відповідно до Інформації регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 31 січня 2024 року за №31/29-39-аз , станом на 29 січня 2024 року за ОСОБА_2 зареєстровано: транспортний засіб (автомобіль) марки «SUBARU OUTBACK», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2457 см.куб., дата реєстрації 01 квітня 2021 року; транспортний засіб (мотоцикл) марки «HONDA СВ 600F», 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , об`єм двигуна 599 см.куб., дата реєстрації 09 листопада 2021 року.

Згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу, складеного Товаристом з обмеженою відповідальністю «КЕТО ГРУП», ринкова вартість транспортного засобу, автомобіля, марки «SUBARU OUTBACK», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2457 см.куб. станом на 09.02.2024 року становить 414 000,00 грн.

Згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕТО ГРУП», ринкова вартість транспортного засобу, транспортний засіб (мотоцикл) марки «HONDA СВ 600F», 2009 року випуску, VIN- код НОМЕР_2 , об`єм двигуна 599 см.куб. станом на 09.02.2024 року становить 225 500,00 грн.

Згідно зі ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7, 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Також, варто вказати, що згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв`язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Щодо заявлених позовних вимог позивача за основним позовом ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю спірної квартири та визнання за нею права власності на 1/2 частку та позовних вимог за зустрічною позовною ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на квартиру, то суд виходить з наступного.

Суд приймає до уваги, те, що ОСОБА_2 не вперше купував квартиру та є учасником правочинів, які посвідчуюся нотаріусом. Отже, під час посвідчення угоди про придбання спірної квартири розумів та йому було доведено нотаріусом, що квартира є спільною сумісною власність подружжя, розумів та усвідомлював для чого ОСОБА_4 дає згоду як подружжя на придбання спірної квартири, та знав, що придбана квартира є спільною сумісною власністю.

Посилання відповідача на те, що позивачка за час шлюбу не мала самостійного заробітку та ніде не працювала, а тому спірна квартира є його власністю належним чином не доведена та ним не спростовано презумпцію спільної сумісної власності майна.

Суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_8 та наданих показів в якості свідка відповідача ОСОБА_2 , про те, що спірна квартира була придбана за кошти батьків, оскільки надані свідчення суперечливі в частині, мети передачі коштів, місця передачі та кому передавалися кошти.

Суд також не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_9 , оскільки йому всі відомості відомі зі слів ОСОБА_2 .

Отже, відповідачем ОСОБА_2 не спростовано презумпцію виникнення права сумісної власності подружжя, тоді як тягар доказування покладається саме на нього, та не доведено належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні встановлено, що зазначене нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 придбано подружжям в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, та кожному належить 1/2 частина квартири.

Виходячи із вищевикладеного, позовні вимоги позивача за основним позовом в частині визнання спірної квартириспільною сумісною власністю та визнання за нею права на 1/2 частину знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом в частині визнання права власності на квартиру не підлягають задоволенню.

Спір між сторонами щодо рухомого майна автомобіля марки «SUBARU OUTBACK», 2012 року випуску, мотоцикла марки «HONDA СВ 600F», 2009 року випуску, в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя відсутній.

Щодо заявлених позовних вимог позивача за основним позовом ОСОБА_4 в частині виділення відповідачу ОСОБА_2 транспортних засобів та стягнення на її користь компенсації в розмірі 319750,00 грн. та позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_11 право власності на транспортні засоби, то суд виходить з наступного.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо оцінки транспортних засобів, оскільки ні спірний автомобіль, ні мотоцикл не оглядалися, а як зазначив представник позивача така оцінка здійснювалася для визначення ціни позову.

Отже, як зазначалось вище спірне майно є спільним сумісним майном подружжя, відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Оскільки вартість спірного автомобіля та мотоцикла, що підлягають поділу, сторонами не погоджена, згода не досягнена, та дійсна вартість майна на час розгляду справи не встановлена, тому суд позбавлений можливості щодо виділення сторонам транспортних засобів чи сплати грошової компенсації, тому доходить висновку про визнання права власності на транспортні засоби за сторонами в рівних частках, та не вбачає підстав для задоволення позовних вимог за основним позовом та за зустрічним позовом в частині виділення відповідачу транспортних засобів та стягнення на користь позивача компенсації в розмірі 319750,00 грн. та позовних вимог за зустрічним позовом про визнання за відповідачем право власності на транспортні засоби.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Відповідно до ст. ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, та беручи до уваги, що позовні вимоги позивача за основним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково, та враховуючи сплату позивачами судового збору, суд доходить висновку, що з відповідача за основним позовом на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1598,75 грн.

Керуючись ст.ст. 4,13,141,259,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ; адреса проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про поділ майна задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,1 кв.м, житлова площа 43,2 кв.м.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 автомобіль марки «SUBARU OUTBACK», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2457 см.кубта визнати, що ідеальні частки у порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 становлять 1/2 частки за кожним.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мотоцикл марки «HONDA CB 600F», 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , об`єм двигуна 599 см.куб.та визнати, що ідеальні частки у порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 становлять 1/2 частки за кожним.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ; адреса проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про поділ майна задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,1 кв.м., житлова площа 43,2 кв.м.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ; адреса проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати по справі в розмірі 1598,75 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 03.03.2025 року.

Суддя Л.П. Слюсар