Справа № 308/8873/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бадзелюк Петро Петрович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2024 року у складі судді Дегтяренко К.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21.03.2024 п.1 наказу керівника Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» №33/0 Савко Володимира Ілліча, заступника директора з експлуатації наземних споруд, 26.03.2024 звільнено з роботи згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин покладених на нього обов`язків в зв`язку з тим, що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

25.04.2024 наказом керівника Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» № 55/0 внесено зміни до наказу від 21.03.2024 №33/0 в частині дати звільнення, зокрема п. 1 Наказу - ОСОБА_1 , заступника директора з експлуатації, наземних споруд, 26.04.2024 звільнено з роботи згідно п. З ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин покладених на нього обов`язків в зв`язку з тим, що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Вказував, що у вищенаведених наказах не зазначено підстави їх видання, суть порушення, виконання чи не виконання працівником своїх обов`язків, заходи дисциплінарного стягнення, а також не відбирались пояснення у працівника, тощо.

Стверджував, що відповідно до оскаржуваних наказів жодних порушень позивач не вчиняв, перевірок щодо нього не проводилося, пояснень в порядку визначено ст. 149 КЗпП України в нього не відбиралося, тому в наказі про звільнення по суті відсутні підстави.

Зважаючи на те, що звільнення з посади заступника директора з експлуатації наземних споруд відбулося в порушення вимог чинного законодавства, у наказі відсутні посилання на дисциплінарні проступки, тому вважає, що наказ про звільнення підлягає скасуванню. Також відповідно до ст. 235 КЗпП України зазначає, що при поновлені його на роботі слід стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 21.03.2024 року по час поновлення на роботі.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд:

1) визнати незаконним та скасувати наказ № 33/о від 21.03.2024 про звільнення його з посади заступника директора з експлуатації наземних споруд Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород»;

2) визнати незаконним та скасувати наказ № 55/о від 25.04.2024 про внесення змін до наказу від 21.03.2024 № 33/о в частині дати звільнення;

3) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з експлуатації наземних споруд Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород»;

4) стягнути з Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26.04.2024.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бадзелюк П.П., просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції було проігноровано сутність листа Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 19.03.2024 №3757/31/14-24, законне невиконання позивачем якого стало підставою для його незаконного звільнення з посади заступника директора аеропорту з експлуатації наземних споруд Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород». Вказує, що згідно змісту даного листа будь-яка інформація, яка надана на його виконання, є такою, що має бути захищена з дотриманням вимог законодавства про державна таємницю. Разом з тим, апелянт стверджує, що він не мав права виконувати вимоги вказаного листа, адже не має допуску до документів, які вимагають дотримання державної таємниці, а створювати такі документи й поготів. Вважає, що невиконання незаконної вимоги в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» В. Пініча щодо підготовки позивачем відповіді на лист, не може бути підставою для звільнення останнього. Вказує, що позивачем було підготовлено Службову записку від 14.06.2023 вх. №138/01-17, де зазначено, що підстави наказу про проведення службового розслідування не відповідає нормативам і, таким чином, його подальше покарання наказом від 03.07.2023 № 78/о про оголошення догани є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу Закарпатське обласне комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Ужгород» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Стверджує, що посилання апелянта на те, що будь-яка інформація у відповіді на лист Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 19.03.2024 №3757/31/14-24 є інформацією, яка має бути захищена з дотриманням вимог законодавства про державну таємницю є голослівними та нічим не підтверджуються. Так, вказує, що за результатами проведеної роботи, комісією СБУ встановлено, що інформація, яка міститься в даному листі та відповіді Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» (лист від 21.03.2024 № 225/01-15) не містить відомості згідно Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом СБУ від 23.12.2020 №383. Відповідно, факту розголошення секретних відомостей у ЗОКП «МА Ужгород», під час опрацювання вищевказаних документів співробітниками ЗОКП «МА Ужгород» не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача ОСОБА_1 відбулося з дотриманням норм трудового законодавства.

З даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки такі відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи установлено, що 05.09.2022 позивача ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду начальника адміністративно - господарського відділу ЗОКП «МА Ужгород».

10.03.2023 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора з експлуатації наземних споруд ЗОКП «МА Ужгород».

Наказом керівника № 33/0 ЗОКП «МА Ужгород» від 21.03.2024 за систематичне невиконання працівником без поважних причин покладених на нього обов`язків в зв`язку з тим, що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, у відповідності до п.З ст.40 КЗпП України ОСОБА_2 було звільнено з роботи.

В період часу з 21.03.2024 по 25.04.2024 знаходився на лікарняному.

Наказом № 55/о від 25.04.2024 було внесено зміни до наказу № 33/0 ЗОКП «МА Ужгород» від 21.03.2024, а саме ОСОБА_1 26.04.2024 звільнено з роботи згідно п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин покладених на нього обов`язків в зв`язку з тим, що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Підставою звільнення ОСОБА_1 відповідно до наказу № 33/0 ЗОКП «МА Ужгород» від 21.03.2024 зазначено п. 3 ст. 40 КЗпП.

В обґрунтування звільнення в наказі зазначено:

- Наказом від 03.07.2023 № 78/о за неналежне контролювання дотримання норм: експлуатації та ремонту техніки, обліку та списання ПММ ЗДАЕНС ОСОБА_1 було оголошено догану.

- Резолюцією керівника на листі Ужгородської міської ради від 15.03.2024 вхідний номер 166/01-15 ЗДАЕНС ОСОБА_1 було доручено вивчити матеріали «Продовження виконання (завершення) робіт із розроблення проєкту містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану м. Ужгород» та доповісти пропозиції до 21.03.2024. Проте, вказане доручення ОСОБА_1 не виконав.

- 20.03.2024 до термінового виконання ЗДАЕНС ОСОБА_3 було доручено підготовку інформації про стан захисту об`єктів критичної інфраструктури, як відповідь на запит від Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, вхідний номер від 20.03.2024 № 181/01-15. Виконувати управлінське доручення в.о. директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» ЗДАЕНС В.І.Савко відмовився, про що викладено в доповідній зав. канцелярією ОСОБА_4 , та особисто ОСОБА_1 засвідчено підписом на вищезгаданому листі з резолюцією в.о. директора.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення. (ст. 147 КЗпП України)

Згідно із ч.1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України).

Згідно із ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

У пунктах 22-23 постанови Пленуму Верхового Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Систематичність полягає у невиконанні працівником своїх обов`язків без поважних причини два та більше рази протягом певного періоду. Підставою звільнення є не лише факт невиконання, а і одночасно накладення на працівника дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому, юридично значущими для звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП є діючі стягнення (не скасовані і не погашені).

У постанові від 26.02.2020 по справі №757/14922/17-ц Верховний Суд вказав, що системність повинна полягати саме у фактах порушення та накладення за кожне окреме порушення дисциплінарного чи громадського стягнення. Лише сукупність цих елементів породжує систематичність невиконання обов`язків.

Матеріалами справи встановлено, що наказом від 03.07.2023 № 78/о позивачу ОСОБА_1 , за неналежне контролювання дотримання норм експлуатації та ремонту техніки, обліку та списання ПММ (паливно-мастильних матеріалів) було оголошено догану. Даний наказ позивач не оспорюв, як зазначив в судовому засіданні він не хотів псувати відносини з керівництвом, а також проконсультувавшись з юристами зрозумів, що перспективи скасування такого наказу мінімальні.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи позивача про те, що він не виконував функції контролю за дотримання норм експлуатації та ремонту техніки, обліку та списання ПММ, а тому дана догана є незаконною, оскільки такі повністю спростовуються матеріалами справи.

Наказом № 126 від 23.11.2022 з метою посилення контролю за господарською діяльністю, ОСОБА_1 було призначено відповідальним з експлуатації та ремонту техніки, обліку та списання паливно-мастильних матеріалів.

Наказом № 21/о від 09.03.2023 ОСОБА_1 було призначено на посаду Заступника директора з експлуатації наземних споруд.

Згідно службової записки головного бухгалтера ОСОБА_5 № 119/01-17 від 30.05.2023, з метою з`ясування обставин щодо неналежного списання пального (бензину А-95) на ЗІЛ -131 гаражний №17, наказом № 77 від 31.05.2023 було призначено комісію, якій доручено провести службове розслідування щодо фактів викладених у вказаній службовій записці.

За результатами службового розслідування, відповідно до Акту комісії з службового розслідування № 47 від 30.06.2023, наказом №78/о від 03.07.2023 ОСОБА_1 було оголошено догану, за неналежне контролювання дотримання норм експлуатації та ремонту техніки, обліку та списання паливно-мастильних матеріалів на спецмашини і обладнання, що передбачено п 2.1 посадової інструкції Заступника директора з експлуатації наземних споруд.

Крім того, як встановлено судом із вищевказаного акту, службове розслідування проводилось за січень-травень 2023 року, тобто частково охоплювало період, коли ОСОБА_1 був відповідальним з експлуатації та ремонту техніки, обліку та списання паливно-мастильних матеріалів. Тобто, за охоплений актом період ОСОБА_1 був відповідальним за дотримання норм експлуатації та ремонту техніки, обліку та списання паливно-мастильних матеріалів на спецмашини і обладнання.

Таким чином доведеним є факт порушення позивачем своїх трудових обов`язків та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Дисциплінарне стягнення у вигляді догани є діючим, не скасовано та не погашено.

Матеріалами справи установлено, що 20.03.2024 на адресу ЗОКП «МА Ужгород» надійшов лист Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України № 3757/31/14-24 від 19.03.2024 (вх. 181/01-15 від 20.03.2024) Згідно резолюції в.о. директора підприємства В. Пініча з приміткою «терміново до виконання», вказаного листа було скеровано до виконання Заступнику директора з експлуатації наземних споруд СавкоВ.І.

Однак, ОСОБА_1 відмовився від виконання вказаного доручення, пославшись на те, що інформація яку треба надати містить державну таємницю до якої він не має доступу.

ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення щодо його відмови виконати вказівку керівника, що вбачається із доповідної записки інспектора ВК ОСОБА_6 , на що він усно погодився, але письмових пояснень не надав.

Згідно пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні в суду першої інстанції, він їх не надав, тому що наступного дня захворів та перебував на лікарняному, а 20.03.2024 не зміг надати, оскільки вже завершувався робочій день.

ОСОБА_1 зазначив, що він повідомляв особисто в.о. директора, що не може виконати вказівку і до виконання вказаного листа необхідно залучати інших людей.

Однак на представленій суду ОСОБА_1 копії вказаного листа від 20.03.2024 року міститься напис здійснений власноручно ОСОБА_1 , яким він зазначає, що через відсутність допуску до державної таємниці виконання вказівки неможливе. Будь яких пропозицій, щодо залучення інших осіб з допуском до державної таємниці, чи можливість часткового виконання вказівки без допуску до державної таємниці вказаний лист від імені ОСОБА_1 не містить.

У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від виконання вказаного у листі від 20.03.2024 року доручення, до виконання вказаного завдання були залучені інші працівники. В подальшому за ініціативою самого ОСОБА_1 комісія СБУ встановила, що лист Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України № 3757/31/14-24 від 19.03.2024 (вх. 181/01-15 від 20.03.2024) як і відповідь ЗОКП «МА Ужгород» не містили відомостей, що становлять державну таємницю.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції правильно встановив, і з цим погоджується колегія суддів, що позивач ОСОБА_1 , не з`ясував всі обставин в повному обсязі, не переконався у правильності своїх міркувань та на власний розсуд вирішив, що інформація яка від нього вимагалась у відповідності до листа Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України № 3757/31/14-24 від 19.03.2024 (вх. 181/01-15 від 20.03.2024) містить державну таємницю, внаслідок чого відмовився від виконання вищевказаного доручення.

Матеріалами справи встановлено, що резолюцією керівника на листі Ужгородської міської ради від 15.03.2024 вхідний номер 166/01-15 ЗДАЕНС ОСОБА_1 було доручено вивчити матеріали «Продовження виконання (завершення) робіт із розроблення проєкту містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану м. Ужгород» та доповісти пропозиції до 21.03.2024.

Вказане доручення ОСОБА_1 не виконав, з посиланням на поважні причини, а саме перебування на лікарняному. Однак, як встановлено матеріалами справи, на лікарняному ОСОБА_1 перебував з 21.03.2024 року по 25.04.2023 року, в той час як вимогу необхідно було виконати до 21.03.2024 року, тобто до перебування його на лікарняному. З врахуванням наведеного такі посилання позивача є безпідставними і суд першої інстанції обґрунтовано не взяв їх до уваги.

Відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктами 5 і 13 частини першої цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці (крім звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті). Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Положення статей 42, 42-1 і 49-2 цього Кодексу не поширюються на звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті.

У зв`язку з тим, що позивач з 21.03.2024 по 25.04.2024 знаходився на лікарняному, що підтверджується матеріалами справи, наказом № 55/о від 25.04.2024 було внесено зміни до наказу, 33/0 ЗОКП «МА Ужгород» від 21.03.2024, а саме ОСОБА_1 . ЗДАЄНС звільнено з роботи згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України 26.04.2024., тобто у перший робочий день після закінчення його тимчасової непрацездатності.

З врахуванням вищенаведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позивача за п.3 ст 40 КЗпП України звільнено на законних підставах і з дотриманням встановленого законом поряду, та про відсутність підстав для скасування оскаржуваних наказів, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленному позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бадзелюк Петро Петрович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: