№ 2/183/1640/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, у якому просив позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що в 2016 році він вперше зареєстрував шлюб з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/12742/23 від 27.11.2023 року.

Від даних шлюбних відносин сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 травня 2024 року позивач вдруге зареєстрував шлюб з відповідачем з метою збереження шлюбних відносин.

На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/6793/24 від 13.08.2024 року шлюб між сторонами було розірвано вдруге, за позовом відповідача.

Фактично шлюбні відносини були припинені між сторонами з 17 червня 2024 року і з вказаного часу малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати разом з батьком ОСОБА_1 .

Відповідач фактично з липня 2024 року переїхала проживати в м. Київ і ніякої участі у вихованні малолітнього сина не приймає, тобто повністю усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків.

Дитина повністю перебуває на утриманні та вихованні батька, який створив найкращі комфортні умови для проживання сина в звичній для нього середі, забезпечив всім необхідним, а в першу чергу доглядом, турботою та любов`ю.

В літній період, до початку опалювального сезону, позивач разом із сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 на базі відпочинку, яка належить на праві приватної власності позивачу, а взимку - за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідно до складеної позивачем заяви з 02.09.2024 року, ОСОБА_4 відвідує заняття раннього розвитку в дитячому розвитковому центрі денної освіти «Іриска» м. Новомосковська. Також дитина забезпечена постійним доглядом з боку няні.

З моменту народження сина позивач приділяв більшу вагу та турботу про дитину, всі батьківські обов`язки, в тому числі і щодо відвідування лікарні, були покладені саме на нього. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, тобто з 17.06.2024 року відповідач жодного разу не бачила дитину та не мала бажання проводи час з нею разом. Також відповідач самостійно не сплачує аліменти на утримання дитини та ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Тобто відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям. Мати повністю відсутня у житті дитини, вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до навчання, не забезпечує необхідне харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, що, на думку позивача, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Позивач є офіційно працевлаштований та отримує достатній дохід для утримання дитини, в батька створені всі належні умови для проживання, навчання та виховання сина. За місцем роботи та місцем проживання ОСОБА_1 характеризується виключно з позитивної сторони, має гідні умови життя та, на відміну від матері дитини, виконує всі покладені на нього обов`язки, як батько.

Не маючи іншого виходу, діючи насамперед в інтересах дитини, позивач був змушений звернутись до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 .

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 25).

Ухвалою суду від 27 січня 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 48).

Позивач у призначене судове засідання не з`явився, представник позивача звернулась до суду із заявою про розгляд справибез її участі за наявними матеріалами, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просилаїх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася. Надала суду заяву в якій повідомляє, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Також повідомляє, що дитину хотів виключно колишній чоловік, який уважно відноситься до дитини, але не до неї, тому вона свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Має намір виїхати за кордон і будувати своє нове життя. Брати участь у судовому засіданні не має бажання та можливості у зв`язку з фактичним місцезнаходженням за межами Дніпропетровської області. (а.с.36).

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, як органу опіки та піклуванняв судове засідання не з`явилась.Звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі та надала відповідний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки (а.с. 32-35).

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку.

У позові позивач посилається на те, що в 2016 році позивач вперше зареєстрував шлюб з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/12742/23 від 27.11.2023 року.

Від даних шлюбних відносин сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підтвердження чого позивачем надано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , виданого Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.9).

16 травня 2024 року позивач вдруге зареєстрував шлюб з відповідачем, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданогоНовомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.8).

На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/6793/24 від 13.08.2024 року шлюб між сторонами було розірвано вдруге, за позовом відповідача (а.с.10).

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Одночасно, згідно Витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також зареєстрований за вищевказаною адресою (а.с.59).

До позовної заяви позивачем додана Декларація № 0001-К1ХМ-1010 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де законним представником пацієнта зазначено батька ОСОБА_1 (а.с. 18).

Згідно службової характеристики від 08.10.2024, наданої начальником відділення поліції № 2 Новомосковського РВП підполковником поліції Віталієм Непишним, ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони (а.с. 12).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, ОСОБА_1 має постійний достатній дохід (а.с.15).

Суд переконався, що згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України станом на 30.09.2024 є особою, стосовно якої відомості про наявність незнятої чи не погашеної судимості відсутні (а.с. 16).

Згідно довідки лікаря-психіатра від 23.09.2024, ОСОБА_1 - здоровий (а.с.17).

На підставі наданих позивачем виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 та довідки про лікарняний ОСОБА_1 по догляду за дитиною, суд прийшов до висновку, що здоров`ям дитини займається виключно батько дитини (а.с. 38-40).

Також позивачем долучено до матеріалів справи копію судового наказу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на його користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , справа № 183/12448/24 (а.с.41).

Аналіз всіх поданих письмових доказів свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 неналежно ставиться до своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу позбавлення батьківських прав, врегульовані наступними нормами закону, а саме.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

ОСОБА_1 є батьком малолітньої дитини, а тому має право на звернення до суду з таким позовом.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):

- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

- ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини;

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання сина, визначених ст. 150 СК України.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові.

Згідно висновку Органу опіки та піклування виконкому Новомосковської міської ради, з бесіди з ОСОБА_1 встановлено, що фактично з середини червня2024 року батько разом з малолітнім сином проживають окремо від матері дитини за адресою: АДРЕСА_2 . З того часу відповідач по справі повністю переклала виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню, вихованню дитини, збереженні її здоров`я на ОСОБА_1 .

З бесіди з позивачем по справі встановлено, що з червня 2024 року відповідачка не підтримує матеріально сина ОСОБА_5 , ні в грошовому, а ні в матеріальному вигляді.

ОСОБА_2 було запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини для з`ясування думки щодо доцільності позбавлення її батьківських прав, однак відповідачка по справі не з`явилася. Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , які надані неюдо голови Комісії, вона ознайомлена з матеріалами справи про позбавлення її батьківських прав. В поясненні зазначає, що проживає окремо від сина ОСОБА_5 з червня 2024 року, із сином не спілкується. Зазначає, що свідомо не виконує батьківські обов`язки. Підтверджує, що дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, документи, які надані службами та установами, що займаються проблемами дітей, члени Комісії з питань захисту прав дитини дійшли висновку, що свідоме ухилення відповідача по справі від виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , створює умови, які шкодять інтересам дитини, позбавляють можливості жити в повноцінній сім`ї. Тому Орган опіки та піклування вважає задоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 33-35).

Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає його законним інтересам.

Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 150, 155, 164-166 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, , місцезнаходження: вул.Гетьманська, 14, м. Самар, Дніпропетровська область, 51200.

Суддя Сорока О.В.