ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/14/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4790/23 Категорія: 311010200 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Новіков О.М.
секретар Любченко Т.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Тоботи Ю.С. на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 03.11.2023 (повний текст складено 05.10.2023, суддя в суді першої інстанції Троян Т.Є.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила, після подальших уточнень вимог, визнати незаконним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області від 11.04.2023 №137-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити її на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту ГУ ПФУ в Черкаській області або на рівнозначній посаді, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., а також допустити рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць до негайного виконання.

В обґрунтування вказала на те, щоз 01.04.2019 перебувала у трудових відносинах з управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області та працювала на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту Управління.

Згідно внесених у законодавство змін передбачено припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023, який є їх правонаступником.

Постановою КМУ №1442 призначено головою комісії з реорганізації Управління Філоненко О.А.

26.01.2023 позивач отримала попередження за підписом голови комісії з реорганізації Управління Філоненко О.А. від 17.01.2023 № 09-09-131 про скорочення чисельності та штату працівників Управління на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД та наказу голови комісії з реорганізації Управління від 16.01.2023 №9, та про наступне звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 18.04.2023.

Наказом від 11.04.2023 № 137-к позивача звільнено із займаної посади 18.04.2023 за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що Головою комісії з реорганізації Управління не забезпечено дотримання процедури вивільнення та працевлаштування позивача у зв`язку з реорганізацією Управління, а саме ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, оскільки не запропоновано іншої посади на підприємстві-правонаступнику, штат працівників у якому було збільшено, одночасно з попередженням про звільнення та голова комісії з реорганізації Управління діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Позивач вважає, що передбачена законодавством можливість припинення юридичної особи шляхом її приєднання до іншої юридичної особи, тобто по суті одночасне створення іншої більш великої установи, яка буде виконувати повноваження особи, що припиняється, не виключає, а навпаки покладає на роботодавця зобов`язання по працевлаштуванню працівників юридичної особи, яка припиняє свою діяльність.

Зазначені порушення трудового законодавства є підставами для поновлення працівника на роботі, відшкодування їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу та завданої моральної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 03.11.2023 позов у справі відхилено з посиланням на те, що звільнення позивача відбулося з належним дотриманням вимог трудового законодавства, так як її не можна було перевести на посаду державної служби в органі-правонаступнику роботодавця, що суперечило б приписам профільного законодавства про державну службу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Тобота Ю.С. подала 30.10.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги. Вказує, що в органах ПФУ кількість працівників у зв`язку з правонаступництвом щодо Фонду соціального страхування та його управлінь істотно зросла, отже позивач мала бути переведена на відповідну вакантну посаду в ПФУ. За обставин цієї справи роботодавця позивача було фактично приєднано до ПФУ, яке й мало здійснювати працевлаштування працівника, посада якого скорочується у зв`язку з реорганізацією. Такі висновки вбачаються з постанов ВС від 26.09.2019 у справі №820/10744/15, від 05.11.2019 у справі №379/563/17 та інших рішеннях касаційного суду.

Суд помилково вказав, що позивач мала переводитися до ПФУ за приписами ЗУ «Про державну службу», з урахуванням такого. Приєднуючи Фонд соціального страхування до органів ПФУ, держава здійснила злиття некомерційної самоврядної організації Фонду з органом державної влади, що чіткого правового регулювання не має, отже відповідні правовідносини, пов`язані з вивільненням працівників, мають врегульовуватися загальними нормами трудового законодавства. Неможливість переведення працівника на вакантну посаду у разі звільнення внаслідок реорганізації підприємства, що вказана в п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, не виникає внаслідок відсутності норми законодавства, яка б передбачала процедуру особи, яка не є державним службовцем на посаду державної служби. Оскільки ЗУ «Про державну службу» не врегульовує питання переведення особи, яка не є державним службовцем на посаду державної служби, дане питання має регламентуватися загальними нормами трудового законодавства постанова ВС від 26.01.2023 у справі №280/726/20. Отже висновки суду про неможливість переведення позивача у справі на посаду державної служби з підстав відсутності правового регулювання такого питання спеціальним законом є помилковими. На період військового стану призначення на посади державної служби здійснюється без проведення конкурсу.

Роз`яснення Міністерства економіки України в листі від 13.01.2023, на яке послався суд, не є нормативно-правовим актом, який може регламентувати спірні правовідносини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що з 01.01.2023 набрав чинності ЗУ від 21.09.2022 № 2620-ІХ «Про внесення змін до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким ЗУ від 23.09.1999 № 1105- XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ № 1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступником Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Таким чином законодавцем прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому виникли підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України.

Постановою КМУ від 27.12.2022 № 442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» (далі - Постанова № 1442), зокрема:

- утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України);

- установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації;

- зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620.

Головою комісії з реорганізації ФСС України 16.01.2023 видано наказ № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», пунктом 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023.

На виконання п. 2 Розділу VII ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови КМУ від 27.12.2022 №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», на підставі наказу комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області видано наказ «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про наступне їх вивільнення» від 16.01.2023 №9.

Крім того, головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області видано наказ «Про скорочення чисельності та штату працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь» від 16.01.2023 №10.

26.01.2023 позивач отримала попередження за підписом голови комісії з реорганізації Управління Філоненко О.А. від 17.01.2023 № 09-09-131 про скорочення чисельності та штату працівників Управління на підставі наказу від 16.01.2023 №9-ОД та наказу голови комісії з реорганізації Управління від 16.01.2023 №9, а також про наступне звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 18.04.2023.

11.04.2023 управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області видано наказ № 137-к «Про звільнення ОСОБА_1 » з 18.04.2023. Як вбачається з преамбули вказаного наказу, звільнення відбулося у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Це звільнення оспорюється в даній справі, як таке, що проведено з порушенням вимог трудового законодавства, адже працівнику не було запропоновано переведення на іншу посаду, в органі, що утворюється в наслідок реорганізації. Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

За правовим висновком ВС у постанові від 15.01.2025 у справі №712/4790/23, зробленому за аналогічних фактичних обставин,

Апеляційний суд враховує, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні керуватися сутністю права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Подібні правові висновки викладені у постановах ВП ВС від 21.11.2018 у справі №520/13190/17, від 27.11.2018 у справі № 820/3534/17.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Велика Палата Верховного Суду послідовно зазначала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (див. постанови від 12.10.2022 у справі № 183/4196/21, від 08.06.2022 у справі № 362/643/21, від 23.11.2021 у справі № 641/5523/19 та інші).

Відповідно до статті 14 ЗУ «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статті 4 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі у редакціях до 01.01.2023) Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

За змістом статей 4, 5 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі у редакціях до 01.01.2023) Фонд діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України, а бюджет Фонду затверджує Кабінет Міністрів України з огляду на сферу діяльності Фонду, спрямовану на задоволення публічного інтересу держави. Управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представниками застрахованих осіб і роботодавців. Безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція.

Відповідно до частини другої статті 81 ЦК України юридичні особи залежно від порядку їх створення поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Ця норма права містить вказівку на одну зі складових порядку створення юридичних осіб публічного права. У частині третій статті 81 ЦК України вказується, що в ЦК України встановлюється порядок створення виключно юридичних осіб приватного права, тоді, як порядок створення юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом. За частиною другою статті 169 ЦК України територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Однією з ознак юридичної особи публічного права є реалізація публічних інтересів держави чи територіальної громади. Головна відмінність між ними полягає в тому, що юридичні особи приватного права створюються на підставі установчих документів (статуту або засновницького договору, якщо інше не встановлено законом) рівноправними суб`єктами на договірних засадах, що й визначає приватноправовий характер їх взаємовідносин (див. пункти 88 93 постанови ВП ВС від 10.07.2024 у справі № 573/1020/22).

Тобто, Фонд належав до юридичних осіб приватного права.

За змістом пункту 12 Розділу ХV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV та пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (у редакціях до 01.01.2023), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.12.2023 у справі № 442/3240/23-ц сформулював висновок про адміністративну юрисдикцію спорів у аналогічних справах з огляду на публічне правонаступництво між ФСС України і Пенсійним фондом України. Касаційний суд зазначає, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У постанові від 09.12.2024 у справі №712/4776/23 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виснував, що внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України відбулося специфічне правонаступництво, за якого згідно з ухваленим Верховною Радою України Законом № 2620-ІХ Фонд як юридична особа приватного права припинився, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування).

Спори за вимогами, які спрямовані на поновлення працівників Фонду, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на роботі в органах Пенсійного фонду та стосуються прийняття на публічну службу, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що на час звільнення таких працівників останні не перебували на державній службі та Пенсійний фонд України і його територіальні органи не здійснювали щодо них публічно-владних управлінських функцій.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд робить висновок, що заявлені у цій справі позовні вимоги спрямовані на захист прав та інтересів працівника щодо поновлення її на посаді, у зв`язку зі звільненням, що належить до державної служби в органах Пенсійного фонду України, розгляд яких має відбуватись у порядку адміністративного судочинства, що не врахував суд першої інстанції.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами 1, 2, 4 ст.378 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача в порядку письмового провадження, постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

На підстава викладеного вище, ураховуючи наявність заяви позивача у справі про передачу справи на розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 03.11.2023, як таке, що ухвалено з порушенням встановленої законодавством юрисдикції, закрити провадження у даній цивільній справі та направити її для розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 141, 255, 367, 368, 378, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 03.11.2023 у даній цивільній справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - закрити.

Передати дану справу для розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 04.03.2025.

Суддя-доповідач

Судді