Справа №464/4610/21
пр № 6/464/6/25
У Х В А Л А

03 березня 2025 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова у складі судді Шашуріної Г.О., розглянувши подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

Державний виконавець Сихівського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Дзвоник М.В. звернулася до суду із поданням, в якому просить звернути стягнення на нерухоме майно, а саме 1/12 частину майна боржника за адресами: АДРЕСА_1 та 1/20 частину майна за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , однак не зареєстрована у встановленому законом порядку, з примусового виконання виконавчого листа № 464/4610/21 виданого Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 025 375,00 грн заборгованості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з`явилися, тому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Оглянувши матеріали подання, суд дійшов наступного висновку.

На примусовому виконанні у Сихівському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 70938942 з примусового виконання виконавчого листа № 464/4610/21, виданого 18 січня 2022 року Сихівським районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_1 (боржника) на користь ОСОБА_2 (стягувача) матеріальну шкоду в розмірі 25 375 грн та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 гривень.

У ч.10 ст.440 ЦПК України врегульовано, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на праві спільної часткової власності належить:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - квартира АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкова справа № 458/2016), а спадкоємцями після її смерті є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (боржник), ОСОБА_4 , та ОСОБА_7

ОСОБА_2 10 лютого 2023 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно з якими:

спадщина складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 , їй належить 1/4 частки спадщини, а до оформлення права власності підлягає 1/20 частини квартири.

спадщина складається з 1/5 частини квартири АДРЕСА_4 , їй належить 1/4 частки спадщини, а до оформлення права власності підлягає 1/12 частини квартири.

ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Наведене підтверджується наявними у справі письмовими доказами: свідоцтвами про право на спадщину за законом та листом Шостої львівської держаної нотаріальної контори Львівської області від 04 серпня 2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною п`ятою 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Застосування судом положень частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18), від 23 січня 2019 року у справі № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18), від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).

При розгляді справ указаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 у добровільному порядку виконавчий лист № 464/4610/21, виданий 18 січня 2022 року Сихівським раойнним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_1 (боржника) на користь ОСОБА_2 (стягувача) матеріальну шкоду в розмірі 25 375 грн та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 гривень, не виконав, борг не повернув.

З лютого 2023 року державний виконавець здійснює заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, та встановив, що боржник не має грошових коштів та іншого майна у достатній кількості, на яке державним виконавцем може бути звернуто стягнення з метою виконання рішення суду. Виявлено належність боржнику 1/12 частини майна за адресою: АДРЕСА_1 та 1/20 частину майна за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , однак не зареєстрована у встановленому законом порядку

Державним виконавцем вживалися визначені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду, а саме: винесена постанова про арешт коштів боржника в банківських установах. Кошти на рахунках боржника відсутні. Виконавчий документ залишається без виконання.

Суд приходить до висновку державний виконавець обґрунтовано звернувся до суду з указаним поданням, оскільки відсутність державної реєстрації права власності за боржником ОСОБА_1 на 1/12 частину майна за адресою: АДРЕСА_1 та 1/20 частину майна за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , однак не зареєстрована у встановленому законом порядку, утруднює подальшу примусову реалізацію цього майна, а отже, і виконання судового рішення.

У силу положень частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не запропонував види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу з метою виконання судового рішення про стягнення боргу.

Державний виконавець також надав докази того, що боржнику направлена постанова про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про обізнаність боржника про це виконавче провадження та створення можливостей для забезпечення реалізації прав боржника у виконавчому провадженні.

Оцінюючи вищевикладене, суд відхиляє доводи представника боржника про передчасність та недоцільність звернення стягнення на частку належної йому квартири з метою примусового виконання виконавчого документу.

Із урахуванням встановлених у цій справі обставин, суд приходить до висновку, що державним виконавцем було вичерпано всі можливі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для належного виконання судового рішення за рахунок іншого майна боржника ніж 1/12 квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 1/20 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , однак не зареєстрована у встановленому законом порядку, однак ці заходи не призвели до виконання судового рішення.

Тривале невиконання, ухилення від виконання рішення суду, яке набрало законної сили, підриває довіру до судової гілки влади України, в її спроможність не тільки прийняти законне рішення, але й проконтролювати виконання такого рішення суду.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись ст.258-261, 440 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Подання Державного виконавця Сихівського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Дзвоник М.В. задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме:

на 1/12 частину майна боржника за адресою: АДРЕСА_1 ,

на 1/20 частину майна за адресою: АДРЕСА_2 ,

з примусового виконання виконавчого листа № 464/4610/21 виданого Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 025 375,00 грн заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів, згідно з вимогами ст.ст.351-356 ЦПК України.

Повне судове рішення складено та підписано 03 березня 2025 року.

Суддя Галина ШАШУРІНА