Справа № 639/8065/24
Провадження № 2/639/402/25
04 березня 2025 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Борисенка О.О.,
секретаря судового засідання Пивоварової Т.В.,
за участю представника позивача адвоката Нев`ядомського А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 639/8065/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за користування позикою,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути на його користь з відповідача суму основного боргу у розмірі 6900,00 доларів США та відсотки за користування позикою у розмірі 172 долара 10 центів США, а також судовий збір у розмірі 2948,87 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.07.2023 позивач ОСОБА_1 надав у борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5900,00 доларів США за умови повернення суми боргу до 01.07.2024, на підтвердження чого відповідач власноруч написала боргову розписку. Також, 01.07.2024 ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти у розмірі 1000,00 доларів США за умови повернення суми боргу до 15.08.2024, про що ОСОБА_2 власноруч написала боргову розписку. У встановлений у розписках термін та станом на день звернення з позовом до суду позичені грошові кошти відповідачем позивачу не повернені. В зв`язку з чим, позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму позики у загальному розмірі 6900,00 доларів США, а також нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 172,10 доларів США , виходячи з такого розрахунку: за борговою розпискою від 20.07.2023 (5900,00 х 347 (кількість днів прострочення) 3% : 365 = 168,30 доларів США); за борговою розпискою від 01.07.2024 (1000,00 х 46 (кількість днів прострочення) х 3% : 365 = 3,80 центів.
10.12.2024 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання (а.с.47).
06.02.2025 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про долучення до матеріалів справи наданих стороною позивача 09.01.2025 та 16.01.2025 електронних доказів (а.с.61,65-71,74-78).
06.02.2025 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.80).
У судовому засіданні представник позивача адвокат Нев`ядомський А.Д., який діє на підставі ордеру (а.с.9), позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач (відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), у судове засідання не з`явилася, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зі згоди представника позивача, 04.03.2025 на місці постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
04.03.2025 суд на місці постановив ухвалу про долучення до матеріалів справи наданих представником позивача 24.02.2025 оригіналу розписки від 20.07.2023 про отримання грошових коштів у розмірі 5900,00 доларів США та оригіналу розписки про отримання грошових коштів у розмірі 1000,00 доларів США (а.с.88-93).
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, дійшов таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд встановив, що 20.07.2023 ОСОБА_2 отримала у борг у ОСОБА_1 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) доларів США, які зобов`язалася повернути у такі терміни: у січні 2024 року 1000,00 доларів США, у лютому 2024 року 1000,00 доларів США, у березні 2024 року 1000,00 доларів США, у квітні 2024 року 1000,00 доларів США, у травні 2024 року 900,00 доларів США, у червні 2024 року 1000,00 доларів США, що підтверджується оригіналом власноручно написаної та підписаної ОСОБА_2 розписки (а.с.90).
Також, ОСОБА_2 написала розписку без дати, відповідно до якої вона отримала від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 1000 (одну тисячу) доларів США, яку зобов`язалась повернути до 15 серпня 2024 року, що підтверджується оригіналом власноручно написаної та підписаної ОСОБА_2 розписки (а.с.91).
Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором лише права.
За змістом ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, суд не бере до уваги надані стороною позивача електронні докази, а саме, відеозапис на підтвердження отримання відповідачем у позивача у борг грошових коштів, оскільки з наданого відеозапису неможливо ідентифікувати особу як відповідача ОСОБА_2 , та саме розпискою чи іншим борговим документом за вказаним договором позики згідно з нормами матеріального закону підтверджується передання грошей за договором позики та отримання їх позичальником.
Законодавцем визначено, що під час розгляду справи про стягнення боргу за договором позики, підлягає доказуванню факт укладення такого договору та факт невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення позики.
У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 295/7309/21.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені грошовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527-545 ЦК України).
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За договорами позики боргове зобов`язання відповідача виражене в іноземній валюті доларах США, та визначений порядок повернення позичених коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Суд встановив, що відповідач умови договорів позики у встановлені строки не виконала, доказів про повернення відповідачем позивачу у визначені у договорах (розписках) строки позичених коштів, відповідно до умов договору, матеріали справи не містять, отже позивач має право вимагати від відповідача повернення суми позики.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доцільність та наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у валюті зобов`язання, а саме у розмірі 5900,00 доларів США та 1000,00 доларів США, оскільки грошовий еквівалент суми позики у національній валюті, що підлягає поверненню, не визначений.
Щодо позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання, суд зазначає таке.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.
Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено, та наразі не скасовано.
Оскільки період прострочення виконання зобов`язання з повернення відповідачем позичених коштів розпочався з січня 2024 року (за першою розпискою від 20.07.2023) та з 15.08.2024 (за другою розпискою без дати), тобто після введення в Україні воєнного стану та у період його дії, з силу наведених вище приписів закону, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних у розмірі 172,10 доларів США задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягує з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 6900,00 доларів США, та відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних у розмірі 172,10 доларів США.
При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2948,87 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.34).
Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (97,57%), та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2877,21 грн.
Керуючись ст. 4, 6, 7, 12, 13, 76-82, 89, 128, 131, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за користування позикою задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики у розмірі 6900 (шість тисяч дев`ятсот) доларів США.
Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних у розмірі 172 долара США 10 центів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2877 (дві тисячі вісімсот сімдесят сім) грн 21 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , оформлений Дзержинським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 05.03.2025.
Суддя Олександр БОРИСЕНКО