Справа № 462/8043/24 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/337/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м.Львів

Справа № 462/8043/24

Провадження № 22-ц/811/337/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Салата Я.І.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 8 січня 2025 року у складі судді Ліуша А.І. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,-

встановив:

21 жовтня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 08 січня 2014 року, вони (сторони) перебувають у шлюбі. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 8 січня 2025 року позов задоволено. Ухвалено розірвати шлюб сторін, зареєстрований Виконавчим комітетом Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області 8 січня 2014 року (актовий запис №01). Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує його законні права та інтереси; винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що причиною сварок стало те, що дружина повідомила його про її вагітність від іншого чоловіка. Судом не з`ясовувалось фактичних взаємин сторін, дійсних причини позову про розірвання шлюбу, не взято до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя. Посилається на те, що судом першої інстанції не надано їм (сторонам) терміну для примирення. Це б забезпечило конституційний принцип рівності жінки і чоловіка у шлюбі та державної охорони сім`ї. Вважає, що час на примирення дозволив би зберегти сім`ю.

21 лютого 2025 року представником позивача ОСОБА_1 подано до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що Виконавчим комітетом Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області 8 січня 2024 року зареєстровано шлюб сторін (актовий запис №01).

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , сторони є батьками ОСОБА_4 .

Позивач надала довідку про вагітність.

Згідно акту комісії ЛКП «Сигнівка» від 7 жовтня 2024 року ОСОБА_4 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 зареєстрована за цією ж адресою.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідача неодноразово було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства.

В матеріалах справи наявний протокол про адміністративне правопорушення від 6 жовтня 2024 року. Постановою Городоцького районного суду Львівської від 11 жовтня 2024 року ОСОБА_2 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зі змісту цієї постанови вбачається, що 6 жовтня 2024 року о 14 год. в будинку за місцем свого проживання на АДРЕСА_2 ОСОБА_2 вчинив сварку із дружиною ОСОБА_3 , під час якої ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоду психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої. ОСОБА_2 вину визнав.

16 червня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Згідно вказаної постанови 13 червня 2022 року близько 23 год. за місцем свого проживання на АДРЕСА_2 , він вчинив сварку з дружиною ОСОБА_3 в ході якої висловлювався на її адресу нецензурними словами та погрожував побиттям, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої. ОСОБА_2 визнав свою вину.

Відповідно до термінового заборонного припису щодо кривдника, ОСОБА_2 , у зв`язку з скоєнням фізичного та психологічного насильства стосовно дружини - ОСОБА_3 , заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Встановлено, що відповідачем під час шлюбу неодноразово вчинялося відносно позивача домашнє насильство, що стверджується постановами Городоцького районного суду Львівської, якими ОСОБА_2 , визнавався винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_3 не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з ОСОБА_2 та зберігати сім`ю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім`ї неможливе, подальше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально.

На час постановлення рішення, частина 2 ст. 110 СК України, яка визначала, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини, - виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізму запобігання та протидії домашньому насильству та насильству за ознакою статі» від 20 листопада 2024 року.

З урахуванням встановлених обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливим та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними належить розірвати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 цього Кодексу визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 109 цього Кодексу шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушенні їх права.

Згідно із п.10 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Принцип добровільності шлюбу закладений, зокрема у ст.16 Конвенції ООН «Про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок», є чинним не лише на стадії його реєстрації, але і під час перебування в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Таким чином, спонукання судом особи до перебування у зареєстрованому шлюбі не допускається і є невиправданим втручанням у здійснення особою своїх особистих, немайнових прав.

Встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, їх сім`я розпалася, а шлюб існує формально. Відповідач неодноразово притягівся до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо позивача. Тому належить зробити висновок, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, позивач на розірванні шлюбу категорично наполягає, виключає будь-яку можливість примирення з відповідачем, вважає, що подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в ал и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 8 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 3 березня 2025 року.

Головуючий -______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк