Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2226/22

номер провадження 2/695/102/25

23 січня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Біліченко С.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог Орган опіки та піклування Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, Золотоніський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

23.08.2022 р. до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини, в якому позивач просив: виключити з актового запису №36 від 13 грудня 2010 року про народження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого Гельмязівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області, відомості про його батьківство.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач та відповідачка зареєстрували шлюб 17 липня 2010 року у Гельмязівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області.

20 лютого 2012 року згідно рішення Золотоніського міськрайонного суду шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач змінила прізвище на дошлюбне - ОСОБА_4 .

Перебуваючи в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачка народила сина ОСОБА_3 , а 13 грудня 2010 року зареєструвала народження сина у Гельмязівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області, актовий запис №36.

Батьком народженої дитини згідно ч.1 ст.122 СК України було записано позивача, однак наразі він із цим не згоден.

До укладання шлюбу відповідачка завагітніла, про що повідомила позивача та переконала, що він є батьком дитини. Позивач погодився, вони уклали шлюб, а через п`ять місяців після укладання шлюбу народилася дитина.

Після народження дитини подружжя проживало разом, але з часом у них не склались шлюбні відносини, між нами почали виникати постійні сварки, під час яких відповідачка повідомила, що позивач не є біологічним батьком сина ОСОБА_5 , в зв`язку з цим в подальшому подружжя розлучилося.

Разом з позовом було подано клопотання про призначення судової генетичної (гетотипоскопічної) експертизи.

Ухвалою судді від 30.08.2022 р. відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

06.06.2023 р. ухвалою суду було відмовлено у визнанні відповідачем позову, закрито підготовче провадження в справі і справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 30.08.2023 р. явку позивача було визнано обов`язковою.

07.11.2023 р. ухвалою суду провадження в даній справі зупинено в зв`язку з призначенням генетичної (гетотипоскопічної) експертизи.

14.02.2024 р. до суду надійшло повідомлення експерта, що позивач ОСОБА_1 не здійснив оплату експертизи, тому ухвалу суду залишено без виконання.

15.02.2024 р. судом було поновлено провадження в справі.

Позивач у судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити.

У підготовчому засіданні 08.11.2022 р. відповідачка позов визнала, в подальшому в судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, в якій повідомила, що позивач не є біологічним батьком її сина ОСОБА_3 .

Представник Органу опіки та піклування Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник Золотоніського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, але скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, в разі доведення відсутності кровного споріднення не заперечує проти заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.12.2010 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Гельмязів, Золотоніського району Черкаської області, про що в книзі реєстрації народжень 13.12.2010 р. зроблено відповідний актовий запис №36. Його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Копія актового запису про народження та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 надана суду Золотоніським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2012 р. (справа №2306/25/12) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 присвоєно дошлюбне прізвище ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до пункту першого статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (частина друга статті 125 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується (частина шоста статті 136 СК України).

Отже до предмету доказування в подібних справах входить доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (див. наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Калачева проти російської федерації» («Kalacheva v. russian federation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Крім того ЄСПЛ у справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей (див. справу «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia, № 53176/99) та справу «С. Х. та інші проти Австрії» (S.H. and Others v. Austria), № 57813/00).

Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (див., наприклад, справу «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11).

Аналіз вищенаведених норм міжнародного та національного права дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що дитина народилась у 2010 році, коли сторони перебували в шлюбі між собою.

Судом було призначено судову генетичну (генотипоскопічну) експертизу, на вирішення якої було поставлено питання, чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , генетичним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачем, як ініціатором експертизи, не було здійснено оплату експертизи, тому експертом ухвала суду залишилася без виконання. Суд вважає, що така позиція позивача свідчить про його ухилення від проведення генетичної експертизи щодо встановлення істини в справі та небажання отримати точні висновки щодо походження дитини.

Статтею 109 ЦПК України встановлено, що в разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Кожна дитина має право зростати у стабільному та благополучному середовищі.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини).

Схожий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/874/20 (провадження № 61-15158св23).

Суд дійшов висновку про неможливість визнати факт відсутності кровної спорідненості між позивачем та дитиною ОСОБА_3 відповідно до статті 109 ЦПК України.

У зв`язку з вище викладеним позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведено відсутність кровної спорідненості між ним та дитиною.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 265,354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог Орган опіки та піклування Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, Золотоніського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.Ю. Степченко