Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2025 Справа №607/1352/25 Провадження №2/607/1692/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Шимків Л.І., представника відповідача Гуцалюка А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, -

В С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємство «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , просить стягнути з відповідачки заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 40 903,29 грн.

Позов мотивовано тим, що ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз», як постачальник, поставило ОСОБА_1 , як споживачу та власнику приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , обсяги природного газу, а остання їх фактично прийняла. Відповідач, будучи власником приміщення, який отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи положення п. 9 розділу ІІІ Правил та зміст Довідки про стан розрахунків за період з 20.01.2022 по 01.01.2025, здійснив фактичне споживання природного газу, чим акцептував (підтвердив) свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам. Свої зобов`язання Підприємство відповідно до умов договору виконує в повному обсязі, надає послуги з постачання природного газу Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язання за договором у частині оплати послуг з газопостачання не виконує. Відповідач також не подав до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на об`єкт та проводив споживання природного газу. Таким чином, між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини зі споживання природного газу, за якими позивачем було поставлено об`єми природного газу, відповідач прийняв (спожив) дані обсяги газу, однак не здійснив оплати за спожитий природний газ. Згідно з особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 15.01.2025 за вказаним помешканням рахується заборгованість за спожитий природний газ у сумі 40 903,29 грн. З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідачка через свого представника надала суду відзив на позов, в яких заперечила проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що враховуючи те, що станом на грудень 2022 року залишок заборгованості становив 62 297,72 грн, а до суду з позовом позивач звернувся 16.01.2025, тому частина заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, яку стягував просить стягнути з боржника, ймовірно виникла у строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги. Окрім того, невідомо коли саме виникла дана заборгованість, оскільки стягувач в довідці про стан розрахунків зазначає лише про залишок заборгованості станом від січня 2022 по січень 2025, а заборгованість могла виникнути раніше, тобто коли строк позовної давності минув. Доказів на підтвердження того, що така сума заборгованості за спожитий природній газ виникла в межах строку позовної давності стягувачем до заяви не долучено. Окрім того, за вказаною адресою зареєстровано чотири особи, які відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, тому нарахування заборгованості лише відповідачці ОСОБА_1 є неправомірним. Також зазначають, що відповідачка ОСОБА_1 з 2018 має інвалідність 2 групи внаслідок війни, тому має пільги з оплати житлово-комунальних послуг, визначені постановою КМУ від 16.02.1994 «Про порядок надання пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак позивачем не було надано доказів чи враховувалися при нарахуванні за житлово-комунальні послуги дані пільги. Окрім того, позивач вказує необґрунтовану та не підтверджену належними доказами суму боргу, оскільки нарахування відбулося на підставі непідтверджених даних щодо об`єму спожитого природного газу, оскільки надана довідка є вторинним документом, а первинних документів, у яких зазначено показники лічильника природного газу побутового споживача позивачем не надано.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.02.2025, постановленою судом без оформлення окремого документа, у задоволенні клопотання відповідача про залучення третіх осіб відмовлено.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив застосувати строк позовної давності.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

З Витягу про державну реєстрацію прав № 36529370 від 04.12.2012, виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації вбачається, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності на лежить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу ВРТ № 084365, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Брикса Т.І. за реєстровим № 687 від 07.08.2012.

01.08.2019 ОСОБА_1 підписала заяву приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам.

З Довідки про стан розрахунків з ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» за період з 20.01.2022 по 01.01.2025, виданої ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» вбачається, що розмір заборгованості за спожитий природній газ ОСОБА_1 (особовий рахунок - НОМЕР_1 ) станом на 01.01.2025 становить 40 903,29 грн.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини першої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Згідно з вимогами пункту 2 частини другої статті 13 вказаного Закону, споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Відповідно до вимог п. 3 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2496 від 30 вересня 2015 року, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Положеннями частини першої статті та другої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

При цьому, відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону, споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

В силу вимог пункту 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951 цс 15, від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц.

Згідно з вимогами частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом установлено, що позивач здійснював забезпечення помешкання відповідача природним газом, у тому числі надавав послуги з забезпечення помешкання відповідача природним газом.

Відповідач, яка є власником приміщення, а також зареєстрована та проживає в ньому, використовувала природний газ, однак не вносила плату за спожиті послуги в повному розмірі, у зв`язку з чим станом на 01.01.2025 виникла заборгованість у розмірі 40903,29 грн, що підтверджується довідкою про стан розрахунків ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз».

При цьому, як видно із доказів, які надані позивачем, оплата відповідачами здійснювалася частково, а саме: різними сумами щомісячно в період з 01.01.2022 по 01.07.2022, а також у січні 2023 року, у вересні 2023 року та в грудні 2024 року, що свідчить про акцептування договору, наявність фактичних договірних відносин.

Отже, судом встановлено, що відповідачка фактично користувалася послугами газопостачання, а тому повинна оплатити їх відповідно до типового договору, який затверджений постановою НКРЕ КП від 30 вересня 2015 року №2500, який є однаковим для всіх побутових споживачів природного газу. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Подібні висновки викладені у постановах ВС від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц).

За таких обставин, суд доходить переконання, що має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 в користь Дочірнього підприємства «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» заборгованості за спожитий природній газ у розмірі 40 903,29 грн.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належали, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Також, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень (яким було доповнено вказаний розділ згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020 та який набув чинності 02.04.2020), встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України установлено карантин. Надалі, постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений лише з 30.06.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651.

Окрім того, згідно із пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Згідно із пунктом 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 26/2025 від 14.01.2025

В силу вимог частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведених вище обставин, на підставі наданих сторонами матеріалів, в суду відсутні підстави вважати, що станом на дату звернення до суду з позовом сплив строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 40 903,29 грн.

Сторона відповідача, покликаючись на дану обставину, у відзиві на позов зробила припущення, що вказана заборгованість ймовірно виникла у строк, який перевищує позовну давність, водночас, не надала суду жодних доказів на підтвердження існування обставин, які б могли свідчити про те, що строк позовної давності до вимог, заявлених позивачем, не переривався та минув. Будь-яких клопотань про витребування доказів, які б підтверджували розрахунок заборгованості за спожитий природний газ за період до 01.01.2022 відповідач не заявляв.

Суд також відхиляє доводи представника відповідача щодо необхідності стягнення заборгованості зі всіх солідарних боржників, оскільки відповідно до частини першої статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Крім того, сторона відповідача посилається на наявність пільг, як інвалід ІІ групи внаслідок війни, однак не надано доказів на підтвердження того, що про вказані обставини відповідачка повідомляла у встановленому порядку для нарахування пільг ДП «Газпостач» чи органи соціального захисту.

Водночас, в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справу тільки в межах позовних вимог та наданих сторонами доказів, та не має права збирати докази.

Щодо доводів відповідача про те, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач порушив положення Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», суд зазначає таке.

Так, відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону.

Абзацом 2 ч. 3 ст. 2 вказаного вище Закону визначено, що постачальникам природного газу компенсуються заборгованість побутових споживачів, що врегульовується згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Статтею 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» визначений чіткий перелік заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають ) урегулюванню відповідно до цього Закону, серед яких єдиною заборгованістю, що стосується побутових споживачів, є безнадійна та сумнівна дебіторська заборгованість, що обліковується у постачальників природного газу станом на розрахункову дату, у тому числі заборгованість у розмірі вартості обсягів приведення обсягів споживання до стандартних умов та вартості обсягів, які виникли у зв`язку з визнанням судом незаконними та не-чинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 01.10.2014 до розрахункової дати, не сплачена станом на розрахункову дату.

Системний аналіз зазначених вище норм законодавства дає підстави дійти висновку, що законодавець установив особливі передумови застосування положень Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» та у даному випадку його дія на спірні правовідносини не поширюється. Отже, доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими та судом не приймаються.

Тому, суд доходить до остаточного висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 3028 гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат із сплати судового збору.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 223, 258-259, 263-265, 268, 279, 280, 281-284, 289, 352, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Дочірнього підприємства «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь дочірнього підприємства «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 40903 (сорок тисяч дев`тсот три) гривні 29 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Дочірнього підприємства «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» 3028 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: Дочірнє підприємство «Газпостач» Товариство з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз», , місцезнаходження: м. Тернопіль, вул. Коллонтая Г., буд. 2, приміщення А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк