Справа № 158/2783/20
Провадження № 2/0158/1/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Костюкевича О.К.
секретаря - Хмілевської І.О.
за участю представника позивача - ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2
представника відповідача - ОСОБА_3
представника відповідача - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду міста Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання технічної документації щодо відновлення меж і присвоєння кадастрового номера земельної ділянки такою, що не відповідає чинному законодавству, та скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання технічної документації щодо відновлення меж і присвоєння кадастрового номера земельної ділянки такою, що не відповідає чинному законодавству, та скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_7 , яка відповідно до заповіту, посвідченого Жидичинською сільською радою 13 квітня 1981 року все належне їй на момент смерті майно заповіла в рівних долях ОСОБА_5 та братові - відповідачу ОСОБА_8 .. Спадкодавцеві на момент смерті на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , а також прибудинкова земельна ділянка площею 0.62 га.
Державним нотаріусом Ківерцівської державної нотаріальної контори Кузьмич Н.В. 09 лютого 1998 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку, а 12 червня 2000 року Озерцівською сільською радою їй було видано Державний акт про право приватної власності на землю (присадибну земельну ділянку) площею 0.3132 га. Аналогічно свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку та Державний акт про право приватної власності на землю площею 0.3099 га було отримано відповідачем ОСОБА_8 .
Отриманими Державними актами на землю було розподілено в натурі присадибну земельну ділянку, що належала покійній ОСОБА_7 .. Розподіл земельної ділянки проведено з врахуванням реального поділу в натурі за погодженням співвласників житлового будинку.
В 2005 році позивачкою було укладено договір на підведення до належної їй частини будинку природного газу. Прокладення газової труби відбулося по земельній ділянці, яка належить останній на праві приватної власності.
Вищезгаданою технічною документацією зменшено межі земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_5 , відповідно до Державного акту від 12.06.2000. Зокрема, в межах земельної ділянки Б-В Державного акту відповідача ОСОБА_8 контури відрізка розміром 5.7 м. технічною документацією збільшено до 6.7 м., в результаті чого належний позивачці газопровід опинився на земельній ділянці відповідача ОСОБА_8 . Також на земельній ділянці відповідача ОСОБА_8 опинився встановлений на земельній ділянці належний позивачці електролічильник. Нові межі земельної ділянки відповідача ОСОБА_8 після їх коригування стали проходити на відстані 60-80 см. від вхідних дверей в належну позивачці частину житлового будинку, що унеможливлює належне користування житловим будинком та перешкоджає обслуговуванню прибудинкових споруд.
Розроблення відповідачем ФОП ОСОБА_6 технічної документації із землеустрою передбачало закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). На момент виготовлення даним відповідачем оспорюваної технічної документації закріплення межових знаків регулювалося Інструкцією, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010. Зокрема, п. 3.12 даної Інструкції передбачає, що закріплення межових знаків меж земельної ділянки в натурі здійснюється виконавцем у присутності власника земельної ділянки та власників суміжних земельних ділянок або уповноважених ними осіб. Повідомлення власників суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками земельної ділянки в натурі здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт.
Вказує, що про проведення таких робіт відповідач ФОП ОСОБА_6 її не повідомляв, до участі в складенні Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання вона не залучалася, підпису в цьому Акті про відсутність претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не ставила, а відтак, виготовлену останнім технічну документацію, слід визнати неправомірною.
Від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшов відзив на позовну заяву в якому з наведеними доводами позивача не погоджується. Зазначає, що для скасування державної реєстрації земельної ділянки необхідні правові підстави. Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що оспорюється, розроблена на підставі договору на виконання робіт, заяви власника земельної ділянки, а саме ОСОБА_8 та нотаріально засвідченої копії державного акта серії І-ВЛ №007257, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №90 від 12 червня 2000 року. Таким чином, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно Державного акта серія І-ВЛ №007257, яка знаходиться в АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_8 .
Вищезазначена технічна документація розроблена з врахуванням усіх нормативно-правових актів, що діють у сфері землеустрою.
Твердження позивача про незаконні дії кадастрового реєстратора при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є необґрунтованими.
Крім цього, в технічній документації із землеустрою наявний акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 24.06.2019 з 2-ма підписами представників сільської ради, розробника документації та суміжних користувачів, в тому числі, присутній підпис суміжного користувача ОСОБА_5 .
Зазначає, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося.
У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.
Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.
Отже, державним кадастровим реєстратором правомірно з дотриманням положень ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» прийнято рішення про внесення відомостей до державного земельного кадастру на підставі поданих документів, що відповідають вимогам законодавства.
Водночас, ОСОБА_5 відомості про земельні ділянки, які перебувають у її власності згідно Державного акту не внесені до Державного земельного кадастру та межі їх не встановлено в натурі (на місцевості).
Згідно із ч. 12 ст. 79-1 ЗК України встановлено, що межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частиною восьмою цієї статті встановлено, що у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Отже, чинним законодавством врегульовано зміну меж земельних ділянок за згодою їх власників. Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підстава і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом Україні та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.
Таким чином, дії Головного управління Держгеокадастру у Волинській області відповідають вимогам законодавства, а відтак правомірні та обґрунтовані, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області слід відмовити повністю.
Від відповідача ОСОБА_8 (правонаступник ОСОБА_2 ) надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір ОСОБА_7 .. Відповідно до заповіту, він та ОСОБА_5 стали власниками в рівних частках (по 1/2) земельної ділянки (площею 0,62 га) та житлового будинку, розташованого на цій земельній ділянці (даний будинок належить йому та позивачці на праві спільної сумісної власності).
На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.02.1998 ААК №937840 ОСОБА_8 було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства І-ВЛ №007257 від 12.06.2000, загальною площею 0,3099 га. З метою реєстрації права власності на належну земельну ділянку, він звернувся до ФОП ОСОБА_6 для розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства.
Згідно відомостей Державного земельного кадастру, інформацію про земельну ділянку яка належить позивачці ОСОБА_5 (площа, межі та ін.) не внесено.
Позивачка при обґрунтуванні своїх позовних вимог стверджує, що державний кадастровий реєстратор повинен був, дотримуючись положень п. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відмовити у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки у зв`язку із знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Вважає, таке твердження безпідставним, адже ОСОБА_5 не здійснювала жодних дій пов`язаних із державною реєстрацією належної їй земельної ділянки. В Державному земельному кадастрі відсутні відомості про межі та площу земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_5 , а тому заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Від відповідача ОСОБА_6 надійшов відзив на позовну заяву в якому з наведеними доводами позивача не погоджується. Зазначає, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що є у власності згідно Державного акта серія І-ВЛ №007257 гр. ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 розроблена на підставі договору на виконання робіт, заяви власника земельної ділянки та нотаріально засвідченої копії державного акта серії І-ВЛ №007257 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №90 від 12 червня 2000 року, що не суперечить чинному законодавству, оскільки зазначений Державний акт громадянину ОСОБА_8 видавався з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та особистого підсобного господарства загальною площею 0.31 га, визначення площі земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) здійснювалась виходячи з положень статей 120, 121 Земельного кодексу України, тобто площею 0.25 га. Площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства склала 0.0531 га.
З врахуванням зазначених обставин, загальна площа земельних ділянок склала 0.3031 га, що не суперечить статті 107 Земельного кодексу України.
Вищезазначена технічна документація розроблена з врахуванням ycix нормативно-правових актів, що діють у сфері землеустрою.
Щодо спірної довжини відрізка 5,7 м, чи 6,7 м, згідно наданої ОСОБА_8 нотаріально засвідченої копії Державного акту серії І-ВЛ №007257, на плані зовнішніх меж присутня довжина лінії 6,7.
В технічної документації із землеустрою наявний акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 24 червня 2019 року з підписами представників сільської ради, розробника документації та суміжних користувачів. В акті присутній підпис суміжного користувача ОСОБА_5 . Однак, підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.
Щодо скасування кадастрового номера земельної ділянки, пунктом 6 статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Вичерпні підстави скасування Державної реєстрації земельної ділянки встановлені частиною 13 статті 79-1 Земельного кодексу України.
Позивачкою ОСОБА_5 відомості про земельні ділянки, які перебувають у її власності згідно Державного акту не внесені до Державного земельного кадастру та межі їх не встановлено в натурі (на місцевості).
Просить суд, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 відмовити повністю.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Максимович О.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві, просить суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_3 , кожен зокрема, в судовому засіданні позовні вимоги вважають необґрунтованими та безпідставними, просять суд у задоволенні позову підмовити повністю, з підстав наведених у відзивах на позовну заяву.
В судовому засіданні судовий експерт Назар Мисковець пояснив суду, що згідно висновку експерта наявна в матеріалах справи розроблена ФОП ОСОБА_6 технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що є у власності згідно державного акту серії - ВЛ №007257 ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована в АДРЕСА_1 не відповідає вимогам нормативно-правових актів в галузі землеустрою. Крім цього, вказана розроблена технічна документація не порушує інтереси власників суміжних земельних ділянок, зокрема, земельної ділянки, що належить позивачці ОСОБА_5 .
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , яка відповідно до заповіту, посвідченого Жидичинською сільською радою 13 квітня 1981 року все належне їй на момент смерті майно заповіла в рівних долях дочці - ОСОБА_5 , позивачці по справі та синові ОСОБА_8 , відповідачу по справі. Спадкодавцеві на момент смерті на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , а також прибудинкова земельна ділянка площею 0.62 га.
Державним нотаріусом Ківерцівської державної нотаріальної контори Кузьмич Н.В. 09 лютого 1998 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку, а 12 червня 2000 року Озерцівською сільською радою їй було видано Державний акт про право приватної власності на землю (присадибну земельну ділянку) площею 0.3132 га.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.02.1998 ААК №937840 відповідачу ОСОБА_8 було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства І-ВЛ №007257 від 12.06.2000, загальною площею 0,3099 га.
В 2005 році позивачкою було укладено договір на підведення до належної їй частини будинку природного газу. Прокладення газової труби відбулося по земельній ділянці, яка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності.
Відповідач ОСОБА_8 звернувся до ФОП ОСОБА_6 для розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства.
В технічній документації із землеустрою наявний акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_8 від 24.06.2019 з 2-ма підписами представників сільської ради, розробника документації та суміжних користувачів, в тому числі, присутній підпис суміжного користувача ОСОБА_5 .
Відповідач ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.06.2021.
Як вбачається із спадкової справи, правонаступником ОСОБА_8 є його дочка ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті спадкодавця.
Сторонами не оспорюється факт, що відомості про земельні ділянки позивачки, які перебувають у її власності згідно Державного акту не внесені до Державного земельного кадастру та межі їх не встановлено в натурі (на місцевості).
В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст. 193 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Призначенням Державного земельного кадастру, згідно ст. 194 ЗК України, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
За змістом ст. 195 ЗК України основними завданнями ведення Державного земельного кадастру є забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; застосування єдиної системи просторових координат та системи ідентифікації земельних ділянок; запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності.
Згідно ст. 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр базується на принципі внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до Закону.
Частиною 1 ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
01.01.2013 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 №1051.
З набранням чинності з 01.01.2013 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-УІ та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів.
Таким чином, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації y Державному земельному кадастрі (ч.3 ст.79-1 ЗК України).
Пунктом 14 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 №1051 (далі - Порядок) передбачено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру вносяться до нього відповідно до пунктів 66-137 цього Порядку.
Приписами ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 107-115-2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, врегульований порядок здійснення державної реєстрації земельної ділянки: встановлені порядок подання документів заявниками, дії кадастрового реєстратора щодо їх розгляду, підстави відмови у державній реєстрації земельної ділянки, тобто весь алгоритм дій посадової особи територіального органу Держгеокадастру при наданні даної адміністративної послуги.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Пунктом 107 Порядку встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.
Відповідно до ст.25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», «Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; г) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Повідомлення про зареєстровані (припинені) речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в тому числі і за рішенням суду надходить з органів реєстру прав і після чого відомості вносяться у Поземельну книгу.
Пунктом 130 Порядку ведення Державного земельного кадастру (далі Порядку) затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 передбачено, що відомості (зміни до них) про нового власника, користувача земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вносяться до Поземельної книги Державним кадастровим реєстратором відповідно до пункту 113 цього Порядку.
Відповідно до п. 57 Порядку, поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку.
Законом України від 05.12.2019 №340-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набув чинності 16.01.2020, було внесені відповідні зміни до земельного законодавства з питання скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Так, статтю 79-1 ЗК України доповнено частиною тринадцятою такого змісту: «Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень)».
Аналогічні зміни внесені до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзацах третьому і четвертому частини десятої, державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав (п. 11 ст. 24 Закону).
Іншого порядку державної реєстрації чи скасування їх державної реєстрації земельної ділянки законами України або прийнятими на їх підставі підзаконними нормативно-правовими актами, не встановлено.
Пунктом 10 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів) земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Статтею 55 Закону України "Про землеустрій" та Інструкцією "Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", затвердженої Державним комітетом України із земельних ресурсів за №376 від 18.05.2010, встановлено вичерпний перелік підстав для розроблення та склад технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; г) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об?єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об?єкти зареєстровані): ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.
Суд звертає увагу, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що оспорюється, розроблена на підставі договору на виконання робіт, заяви власника земельної ділянки, а саме ОСОБА_8 та нотаріально засвідченої копії державного акта серії І-ВЛ №007257, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №90 від 12 червня 2000 року.
Таким чином, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно Державного акта серія І-ВЛ №007257, яка знаходиться в АДРЕСА_1 перебувала у власності ОСОБА_8 , правонаступником якого є його дочка ОСОБА_2 , відповідач по справі, яка прийняла спадщину після смерті спадкодавця.
Частиною 1 ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Твердження позивачки ОСОБА_5 про незаконні дії кадастрового реєстратора при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є необґрунтованими, оскільки вищезазначена технічна документація розроблена з врахуванням усіх нормативно-правових актів, що діють у сфері землеустрою.
Крім цього, у позовній заяві позивачка ОСОБА_5 стверджує, що подані для реєстрації документи не відповідали вимогам законодавства, зокрема, було відсутнє погодження меж та конфігурації земельної ділянки з позивачем, як суміжним землекористувачем.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що в технічній документації із землеустрою наявний акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_8 від 24.06.2019 з 2-ма підписами представників сільської ради, розробника документації та суміжних користувачів, в тому числі, присутній підпис суміжного користувача ОСОБА_5 .
Слід також зазначити, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому, стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Відтак не можна дійти висновку, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося.
У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.
Отже, на переконання суду, державним кадастровим реєстратором правомірно з дотриманням положень ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» прийнято рішення про внесення відомостей до державного земельного кадастру на підставі поданих документів, що відповідають вимогам законодавства.
Разом з тим, пунктом 6 статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Вичерпні підстави скасування Державної реєстрації земельної ділянки встановлені частиною 13 статті 79-1 Земельного кодексу України.
Крім цього, судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_5 відомості про земельні ділянки, які перебувають у її власності згідно Державного акту не внесені до Державного земельного кадастру та межі їх не встановлено в натурі (на місцевості), а тому суд позбавлений можливості встановити і перевірити чи будь-яким чином порушені межі земельної ділянки позивачки.
Ч. 12 ст. 79-1 3К України встановлено, що межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Частиною восьмою вищезгаданої статті встановлено, що у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Отже, чинним законодавством врегульовано зміну меж земельних ділянок за згодою їх власників.
Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що стороною позивача не було доведено факту порушення їх прав та обов`язків зі сторони відповідачів, сама наявність будь-яких порушень при виготовлені технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки не може бути причиною її скасування, у випадку коли це порушення не порушує права позивача, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання технічної документації щодо відновлення меж і присвоєння кадастрового номера земельної ділянки такою, що не відповідає чинному законодавству, та скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки слід відмовити.
Крім цього, суд звертає увагу, що саме по собі скасування державної реєстрації земельної ділянки, враховуючи неодноразову та послідовну практику Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №350/67/15-ц; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2018 у справі №681/1039/15-ц; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №545/1149/17) є неефективним способом захисту, який не може належним чином відновити порушені права і свободи позивачки та є самостійною підставою для відмови у задоволені позову.
Керуючись ст. ст. 12, 16, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 79-1,193-195 ЗК України, ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» суд,
у х в а л и в :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання технічної документації щодо відновлення меж і присвоєння кадастрового номера земельної ділянки такою, що не відповідає чинному законодавству, та скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Максимович Олег Володимирович, Волинська область, м. Луцьк, вул. Шопена, 22.

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник відповідача: адвокат Ясинська Надія Євгенівна, Волинська область, Ковельський район, смт. Ратне, вул. Василя Стуса, 10.

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, .

Представник відповідача: адвокат Хитрик Наталія Володимирівна, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 67.

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судово рішення складено 04.03.2025