КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/1657/24
Провадження № 2/488/251/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05.03.2025 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Шилова Владислава Юрійовича звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь 155 745,57 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди; 1 245,96 гривень судового збору; 7 200,00 гривень витрат на послуги експерта; 10 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 21.01.2024 року о 21:20 год. відповідач керувала автомобілем ВАЗ 2101, р/н НОМЕР_1 , по вул. Тернопільській, 1 в м. Миколаєві, не вибрала безпечну швидкість руху, при виникненні небезпеки не вжила заходів до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, порушивши вимоги п.п. 12.1, 12.3 ПДР України, допустила зіткнення з автомобілем MITSUBISHI OUTLANDER, р/н НОМЕР_2 , яким керував позивач. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.02.2024 р. по справі № 488/323/24 було визнано винною відповідача у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Рішення суду набрало законної сили.

Авто, яким керувала відповідачка, було застраховано у АТ СК Країна, страховий поліс № 215625628.

Позивач повідомив АТ СК Країна про настання страхового випадку 24.01.2024 р.

11.04.2024 р. позивачем було отримано страхову виплату від АТ СК Країна в розмірі 84252,92 грн.

Позивач повідомив, що ще на стадії огляду авто представником страховика позивачу було названу попередню суму страхової виплати і позивач розумів, що йому не вистачить такої суми для проведення повного відновлення його авто, а власних коштів позивач не має для відновлення свого авто. Тому позивач звернувся до експерта Смаровоза Ю.О. для встановлення суми завданих збитків та вартості відновлення авто.

20.03.2024 р. експертом Смаровозом Ю.О. було проведено огляд MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_2 , в присутності позивача та відповідача.

02.04.2024 р. експертом підготовлено звіт № 028/03-24 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди.

У звіті вказано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті пошкодження під час ДТП, що сталося 21.01.2024 року з включення в розрахунку ПДВ на складові та лакофарбові матеріали складає 239 998,49 грн. Вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження під час ДТП, що сталося 21.01.2024 р., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових становить 105 411,82 грн. Вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження під час ДТП, що сталося 21.01.2024 р. становить 105411,82 грн.

Виходячи із страхової виплати отриманої від АТ СК Країна та вартості відновлювального ремонту представник позивача направив 25.04.2024 р. претензію до відповідача, де було запропоновано в досудовому порядку сплатити різницю між отриманою страховою сумою та вартістю відновлювального ремонту авто, що становить 155745,57 грн. (239998,49 грн - 84252,92 грн), а також компенсувати витрати на послуги експерта та адвоката. Відповіді сторона позивача не отримала. У зв`язку із цим прийнято рішення звернутись до суду із цим позовом та стягнути такі суми.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатила позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), останній звернувся в суд з даним позовом.

Ухвалою судді від 06.06.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Чернієнко А.В. позовні вимоги не визнала. Зазначила, що 05 березня 2024 року АТ «СК «Країна» було отримано від позивача заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування на суму 84252, 92 грн, тож вважала, що сторони таким чином досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. Після отримання страхового відшкодування у вищевказаному розмірі позивач рішення страхової компанії про виплату страхової суми не оскаржив. Разом з тим, позивач в подальшому не погодився з виплаченим йому розміром страхового відшкодування та 20.03.2024 уклав договір №028/03-24 з ФОП ОСОБА_3 , на виконання якого проведено оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу та складено Звіт №028/03-24 від 02.04.2024. За цим звітом вартість збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП у виді пошкоджень його автомобіля складає 239 998,49грн., а з урахуванням зносу 105 411,82 грн.

Вважала, що оскільки цивільно-правову відповідальність відповідачки, було застраховано юридичною особою АТ «СК «Країна» за полісом ЕР/215625628, відповідальність за збитки, завдані Позивачу внаслідок ДТП пошкодженням його транспортного засобу у розмірі 105 411,82 грн. (в частині еквівалентній вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу (ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), має нести саме страхова компанія, і цю відповідальність не може бути покладено на відповідачку.

Відповіді на відзив до суду не надходило.

В судове засідання призначене на 07.02.2025 р. сторони не з`явилися.

Представник позивача адвокат Шилов В.Ю. надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Кіркоян А.М. через канцелярію суду надав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на погіршення стану свого здоров`я та необхідність проходження амбулаторного лікування. Вказав, що відповідні докази будуть надані суду пізніше.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників процесу суд звертає увагу на те, що представником відповідача неодноразово надавалися заяви про відкладення розгляду справи з різних причин, зокрема судових засідань, які були призначені на 12.09.24, 24.10.24, 29.11.24 та 07.02.25.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Про заборону зловживання процесуальними правами йдеться і в нормах міжнародних актів, і в рішеннях Європейського суду з прав людини. У ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» регламентується, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 є живим інструментом, який комплексно застосовується під час захисту прав свобод та інтересів людини. Конвенційне положення ст. 17 окреслює заборону зловживання правами.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Приймаючи до уваги викладене, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, суд доходить висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників по справі.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Судовим розглядом встановлено, що 21.01.2024 року о 21:20 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2101, р/н НОМЕР_1 , по вул. Тернопільській, 1 в м. Миколаєві, не вибрала безпечну швидкість руху, при виникненні небезпеки не вжила заходів до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, порушивши вимоги п.п. 12.1, 12.3 ПДР України, допустила зіткнення з автомобілем MITSUBISHI, р/н НОМЕР_2 , про що був складений протокол про адміністративне правопорушення ААД № 559545 від 21.01.2024 р. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.02.2024 р, прийнятою у справі № 488/323/24 (провадження № 3/488/299/24), ОСОБА_2 визнано винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Вказане підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень та не заперечується сторонами по справі.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільна-правова відповідальність відповідача на дату настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована юридичною особою АТ «СК «Країна» за полісом ЕР/215625628, про що зазначають та не заперечують сторони по справі.

24.01.2024 позивачем на адресу страхувальника цивільно-правової відповідальності відповідача, АТ СК Країна, було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи.

Крім того, з метою визначення суми завданих ДТП збитків автомобілю позивача, в рамках досудового врегулювання спору, останнім було ініційовано проведення експертизи за допомогою незалежного експерта, у зв`язку з чим на поштову адресу відповідача, а також АТ СК Країна було направлено запрошення, повідомлено про дату та час проведення огляду пошкодженого транспортного засобу позивача, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії запрошення сторонам та поштові підтвердження про їх відправку.

Відповідно до наданого суду звіту № 028/03-24 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 02.04.2024 р. суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту становить 239 998,49 грн. з ПДВ на запчастини.

Вказаний звіт (висновок) відповідачем не оскаржений. Доказів протилежного суду не надано.

З наданої суду виписки АТ КБ ПриватБанк по надходженням по картці/рахунку на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 11.04.2024 р. АТ СК Країна на рахунок позивача було перераховано страхове відшкодування № 24/73325/3.2.29 від 10.04.2024 в розмірі 84 252,92 грн.

Отже різниця між сумою вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сплаченим страховим відшкодуванням складає 155 745,57 грн. (239 998,49 грн. - 84 252,92 грн.).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом.

Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України Про страхування).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди регламентувалися, зокрема, Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-ІV.

Згідно з статтею 3 Закону № 1961-ІV визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV).

Як було встановлено судом, 11.04.2024 р. АТ СК Країна було виплачено 84 252,92 грн. у якості страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача.

Відомостей про наявність у відповідача додаткових лімітів страхування матеріали справи не містять.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з ст. 36.2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (що діяв на дату виникнення спірних правовідносин), Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до ст. 29 Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013, роз`яснено, що якщо відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), використовуються нові узли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати вирахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності) в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що вартість відновлювального ремонту становить 239 998,57 грн, а також сум, виплачених страховиком відповідача АТ СК Країна в розмірі 84 252,92 грн, сума шкоди, яка залишилась неохопленою та підлягає відшкодуванню відповідачем становить 155 745,57 грн (239 998,49 грн - 84 252,92 грн).

Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час звернення з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 1 245,96 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № N1J7H3557M від 29.04.2024 р., а отже, з урахуванням того, що позовні вимоги позивача були задоволені повністю, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1 245,96 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були понесені витрати, пов`язані із залученням експерта (суб`єкта оціночної діяльності) для оцінки вартості матеріального збитку пошкодженого автомобіля в сумі 7 200,00 грн, що підтверджується Актом 028/03-24 прийома-передачі виконаних робіт від 02.04.2024 р. та квитанцією до платіжної інструкції АТ КБ ПриватБанк на переказ готівки № 0.0..1 від 02.04.2024, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу представник позивача адвокат Шилов В.Ю. надав суду: договір про надання правничої допомоги № 73 від 18.09.2023 р.; ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 ; Додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги № 73 від 24.01.2024 р; Акт про надані послуги до договору про надання правничої допомоги № 73 від 18.09.2023, складений 24.04.2024 р.; квитанцію про оплату № 268906942 від 22.04.2024 р. про оплату послуг за договором № 73 від 18.09.2023 р. на суму 10 000,00 грн.

Отже судом встановлено, що позивачем було понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн. та які на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 351-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди 155 745,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 245,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) витрати пов`язані із залученням експерта в сумі 7 200,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Суддя Я.А. Чернявська