18.02.2025 Єдиний унікальний номер 205/8838/24
Справа № 205/8838/24
Провадження № 2/205/1014/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Киричок Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28.01.2024 року у м. Дніпро по вул. Набережна Заводська в районі е/о № 347 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Subaru Impreza» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортного засобу «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль позивача. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2024 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу № ЕР/217918451. 29.01.2024 року представник позивача направив на електронну адресу відповідача повідомлення про ДТП, заяву на виплату страхового відшкодування, 05.03.2024 року рахунок СТО ФОП ОСОБА_4 , 11.03.2024 року заяву про зміну напрямку виплати страхового відшкодування, та 22.03.2024 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2024 року. Оскільки строк виплати страхового відшкодування сплив 29.04.2024 року, представник позивача направив до НБУ скаргу щодо затримки виплати страхового відшкодування. Листом від 25.04.2024 року відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки потерпілою особою не виконано обов`язок щодо збереження транспортного засобу у такому сатані, в якому він знаходився після ДТП до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник. У листі також зазначено, що на момент огляду автомобіля позивача, представник страховика встановив, що автомобіль був частково розібраний, що не дає змогу визначити обсяг і характер пошкоджень, які відносяться саме до ДТП, що сталася 28.01.2024 року. Представник позивача зазначив, що вказаний транспортний засіб було надано на огляд в нерозібраному стані, а саме в стані після ДТП, що підтверджується фотографіями. Розбирання автомобіля не було, а тому відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконною. Згідно висновку судового експерта Дроздова Ю.В. № 3102/24 від 24.02.2024 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Subaru Impreza» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 233 971,56 грн. Оскільки максимальний ліміт відповідальності страховика складає 160 000 грн., франшиза становить 3 200 грн., а тому розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача складає 156 800 грн. Також з відповідача підлягають стягненню витрати на проведення експертизи у розмірі 4 040 грн.

Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 156 800 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 4 040 грн. та судовий збір у розмірі 1 568 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2024 року вирішено перейти з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2024 року заяву представника позивача про забезпечення доказів було задоволено, витребувано у ТОВ «Аварком Консалтинг» (спеціаліста Ярмолюка В.В.) відповідні докази та вирішено викликати у судове засідання для допиту в якості свідка спеціаліста ТОВ «Аварком Консалтинг» ОСОБА_5 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2025 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

06.08.2024 року представник відповідача Боднар О.П. направив до суду відзив на позовну заяву, у якому просив поновити строк на подачу відзиву, оскільки позовну заяву з додатками представником відповідача було отримано тільки 19.07.2024 року, а також відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилався на те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21104» д.н.з. НОМЕР_2 , на момент вчинення ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/217918451. 29.01.2024 року відповідач отримав від позивача повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування. 29.01.2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» надіслало замовлення № ЦВ/24/0651 до ТОВ «Аварком Консалтинг» на проведення огляду пошкодженого транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , та встановлення пошкоджень, які утворилися, внаслідок ДТП, що мала місце 28.01.2024 року. Після чого, ТДВ СК «Альфа-Гарант» отримало від спеціаліста ТОВ «Аварком Консалтинг» Ярмолюка В.В. письмове повідомлення про те, що під час огляду транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , було виявлено, що автомобіль частково розібраний (відсутні деякі пошкоджені деталі на автомобілі), що підтверджено фотододатками. B результаті проведеного огляду пошкодженого транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , спеціалістом ТОВ «Аварком Консалтинг» було складено протокол огляду транспортного засобу. 20.03.2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» отримало від оцінювача ОСОБА_6 рапорт - повідомлення про неможливість проведення дослідження визначення вартості матеріальної шкоди транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки після огляду 08.02.2024 року, що підтверджується рапортом та фотододатками, було з`ясовано, що КТЗ знаходиться на СТО частково розібраний, тобто почались відновлювальні роботи (відсутні деякі пошкодженні деталі на КТЗ, а саме: бампер, права фара та праве крило) та його не збережено в стані, в якому пошкоджений КТЗ знаходився після ДТП. Оцінювач також, зробив висновок, що згідно п. 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у такому випадку проведення дослідження (складання звіту та калькуляції) є неможливим. Таким чином, всупереч нормам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем не було виконано його обов`язок зберігати пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник. Таким чином, на думку представника відповідача, вимоги позивача, щодо стягнення коштів з ТДВ СК «Альфа-Гарант» є незаконними та необґрунтованими, а тому листом № 12/2365 від 25.04.2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також зазначив, що вимоги про стягнення витрат на проведення експертизи, виконаної на замовлення позивача з його власної ініціативи не входять до складу судових витрат по справі, а тому відшкодуванню не підлягають.

03.10.2024 року представник позивача адвокат Демарчук М.В. направив до суду відповідь на відзив у якій вважає заперечення ТДВ СК «Альфа-Гарант», викладені у відзиві на позовну заяву, необґрунтованими та такими, що не спростовують законність позовних вимог позивача. Звертає увагу суду, що представником відповідача не надано доказів, що автомобіль «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , був частково розібраний. Представник долучає до відзиву на позов лише лист за підписом спеціаліста Ярмолюка В.В., до якого не долучено фотографії, що надавалися ОСОБА_5 , хоча в даному листі є посилання на фото додатки. Більш того, лист за підписом ОСОБА_5 не містить дати складання та не надано жодних доказів, коли даний лист було направлено до страховика та коли його було отримано. Отже, твердження страховика, що автомобіль було розібрано ґрунтуються на припущеннях, які не підтвердженні жодними належними доказами по справі. ОСОБА_5 у протоколі огляду не зробив відміток, що автомобіль було надано в розібраному стані. Разом із позовом до суду надана фотокопія протоколу огляду від 08.02.2024 року, яка була складена ОСОБА_5 та з якою було ознайомлено представника позивача. Даний протокол містить лише опис пошкоджень та не містить жодних відміток про те, що автомобіль було надано в частково розібраному стані. Відсутність деяких деталей ще на місці ДТП підтверджується фотографіями, які долучені до позову, з яких чітко видно, що від удару, який отримав автомобіль позивача «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , повністю відлетів передній бампера та права фара, які лежать на траві перед автомобілем. Тобто, деякі деталі були відсутні на автомобілі під час огляду не через те, що автомобіль розбирався, а через те, що вони вже були відсутні на місці ДТП в результаті ДТП. Розбирання зазначеного автомобіля не було, автомобіль було надано в тому ж стані, що і після ДТП. Таким чином, враховуючи, що у відповідача є всі необхідні матеріали справи, а саме постанова Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2024 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_3 , схема ДТП, протокол огляду, складений представником страховика за результатами огляду автомобіля позивача, у ТДВ СК «Альфа-Гарант» були всі наявні підстави визначити розмір заподіяної шкоди, а тому відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконною.

22.10.2024 року та 05.11.2024 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача Боднар О.П. у якій він, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також зазначив, що під час проведення розслідування причин та обставин настання події, яка має ознаки страхового випадку, представниками ТДВ СК «Альфа-Гарант» було виявлено, що транспортний засіб «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , був у експлуатації на території США та мав пошкодження саме тих складових частин, які на момент проведеного ОСОБА_5 огляду були демонтовані. Крім того, у схемі, яка міститься у адміністративних матеріалах, немає жодних відомостей про те, що у транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , відлетів передній бампер та права фара під час ДТП. На думку представника відповідача, належним доказом, на підтвердження того факту, що автомобіль «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , було частково розібрано, є письмове повідомлення з фотоматеріалами, які надані спеціалістом ОСОБА_5 , на яких чітко видно, що поряд із зазначеним транспортним засобом знаходяться деталі, які було знято з цього транспортного засобу, тобто розібрано, що свідчить про початок проведення частково ремонтних робіт.

31.10.2024 року та 15.11.2024 року до суду від представника позивача адвоката Демарчука М.В. надійшли додаткові письмові пояснення, у яких він, посилаючись на те, що пояснення представника відповідача не заслуговують на увагу, адже вони ґрунтуються лише на письмовому повідомленні Ярмолюка В.В. та фотографіях, які були зроблені на місці СТО, а також на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Стосовно схеми ДТП звернув увагу, що поліцейські не зобов`язані фіксувати в схемі ДТП місцезнаходження пошкоджених деталей, а лише вказують на перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу. Представник відповідача у своїх поясненнях так і не обґрунтував, чому ОСОБА_5 в протоколі огляду не зазначив, що йому надано автомобіль в розібрано стані. Також зазначив, що порушення потерпілим передбачених законом обов`язків, зокрема залишення місця ДТП та надання страховику пошкодженого транспортного засобу не в тому вигляді, в якому він знаходився після ДТП, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо такі порушення перешкодили страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, або унеможливили встановити розмір заподіяної шкоди Страховик не може відмовляти у виплати страхового відшкодування з формальних підстав. Представник відповідача не зазначив, що саме заважало страховику визначити розмір заподіяної шкоди, адже останній мав протокол огляду з описом пошкоджень, які зафіксував представник страховика ОСОБА_5 , більш того, страховик міг звернутися до поліції з метою уточнення всіх обставин справи та витребувати від поліції додаткові фото з місця ДТП, однак цього не зробив.

13.01.2025 року до суду надійшли витребувані документи та письмові пояснення спеціаліста ОСОБА_5 , у яких зазначено, що за згодою потерпілого було проведено огляд автомобіля для страхової компанії «Альфа-Гарант». Результати огляду було відправлено до страхової компанії «Альфа-Гарант» в електронному вигляді. Більше ніяких листів до страхової компанії не надсилалось та не надавалось (а.с. 225-239).

29.01.2025 року до суду надійшли письмові пояснення спеціаліста ОСОБА_5 у яких він більш детально виклав обставини огляду транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 . Зазначив, що в перших числах лютого була отримана заявка від страхувальника СК «Альфа-Гарант» на огляд автомобіля «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , який був пошкоджений. ОСОБА_5 від потерпілого ОСОБА_1 дізнався, що далі справою будуть займатись інші люди. Подзвонивши по наданому телефону представник ОСОБА_7 повідомив, що огляд транспортного засобу відбудеться 08.02.2024 року. 08.02.2024 року було проведено огляд автомобіля із незалежним судовим експертом Дроздовим Ю.В., за адресою, м. Дніпро, вул. Любарського, 93. В момент огляду ОСОБА_5 постійно фотографували і відволікали від огляду. Після огляду чоловік, який представився як представник потерпілого, написав в протоколі, що він ні з чим не згоден і отримав фото копію протоколу. Результати огляду було відправлено до страхової компанії «Альфа-Гарант» в електронному вигляді. Через деякий час ОСОБА_5 отримав повідомлення з проханням написати, що автомобіль надано частково в розібраному стані. ОСОБА_5 відповів, що нічого писати не буде. Більше ніяких документів або листів до Страхової компанії «Альфа-Гарант», потерпілому або його представнику від імені ОСОБА_5 ТОВ «Аварком Консалтинг» не надсилалось і не надавалось (а.с. 235-239).

Представник позивача адвокат Демарчук М.В. письмово просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2021 року у справі № 570/5535/17 провадження № 61-6076св21 зазначив, що за змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Як вбачається із правового висновку, викладеного у постанові КЦС ВС від 24.10.2024 року № 752/8103/13-ц (61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи, за наявності зібраних по справі матеріалів яких, на думку суду, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 28.01.2024 року у м. Дніпро по вул. Набережна Заводська в районі е/о № 347 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Subaru Impreza» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортного засобу «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортні засоби було пошкоджено.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2024 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 (а.с. 18). Вказаною постановою було встановлено, що відповідно до протоколу серія ААД № 690152 року від 28.01.2024 року водій ОСОБА_3 28.01.2024 року о 07 год. 55 хв., керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, біля електроопори 347, при перестроюванні в крайню ліву смугу не дав дорогу транспортному засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку перестроювався водій ОСОБА_3 , унаслідок чого здійснив зіткнення транспортних засобів, після чого транспортний засіб «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив некерований рух та здійснив наїзд на дорожній знак 4.3. Внаслідок ДТП транспортні засоби та дорожній знак 4.3. отримали пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.3 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Суд зазначає, що провадження по справі було закрито у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , однак, зазначений факт не являється реабілітуючою підставою для того, аби сказати, що вини з боку ОСОБА_3 не має.

До того ж, обставини скоєння ДТП, яка мала місце 28.01.2024 року, а також винуватості водія ОСОБА_3 у її скоєнні, учасниками справи не заперечуються та визнаються.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, вина ОСОБА_3 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Власником транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 108), що не заперечувалось відповідачем.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу № ЕР/217918451, ліміт за шкоду майну визначено у розмірі 160 000 грн., франшиза 3 200 грн. (а.с. 21).

У зв`язку з настанням вищевказаної події представник позивача 29.01.2024 року направив на електронну адресу відповідача повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування від 29.01.2024 року (а.с. 8-11).

05.03.2024 року представник позивача направив на електронну адресу відповідача рахунок СТО ФОП ОСОБА_4 (а.с. 12-15).

11.03.2024 року представник позивача направив на електронну адресу відповідача заяву про зміну напрямку виплати страхового відшкодування (а.с. 16-17), а 22.03.2024 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2024 року (а.с. 18-20).

03.05.2024 року представник позивача направив до НБУ скаргу щодо затримки виплати страхового відшкодування (а.с. 22-23).

Листом № 12/2365 від 25.04.2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки потерпілою особою не виконано обов`язок щодо збереження транспортного засобу у такому сатані, в якому він знаходився після ДТП до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник. У листі також зазначено, що на момент огляду автомобіля позивача, представник страховика встановив, що автомобіль був частково розібраний, що не дає змогу визначити обсяг і характер пошкоджень, які відносяться саме до ДТП, що сталася 28.01.2024 року (а.с. 24).

B результаті проведеного 08.02.2024 року огляду пошкодженого транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , спеціалістом ТОВ «Аварком Консалтинг» Ярмолюком В.В. було складено протокол огляду транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 107). Даний протокол містить опис пошкоджень транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , жодних відміток про те, що автомобіль було надано в частково розібраному стані у вказаному протоколі не зазначено.

Згідно висновку товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збиту заподіяного власнику КТЗ № 3102/24, складеного 24.02.2024 року на замовлення позивача судовим експертом Дроздовим Ю.В., який повідомлений про кримінальну відповідальність, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП 28.01.2024 року, складає 233 971,56 грн. (а.с. 25-87).

Позивачем також понесено витрати на за оплату послуг експерта у розмірі 4 040 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції від 19.03.2024 року (а.с. 88).

Представник позивача зазначає, що транспортний засіб «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , було надано на огляд в нерозібраному стані, а саме в стані після ДТП, розбирання автомобіля не було, а тому відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконною.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами у вказаній справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом, у даному випадку, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання вказаних правовідносин.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За нормами статті 3 даного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди».

Згідно із ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Як було встановлено судом, на момент вчинення ДТП (28.01.2024 року) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу № ЕР/217918451, ліміт за шкоду майну визначено у розмірі 160 000 грн., франшиза 3 200 грн. дійсний на момент ДТП (а.с. 21).

Листом № 12/2365 від 25.04.2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки потерпілою особою не виконано обов`язок щодо збереження транспортного засобу у такому сатані, в якому він знаходився після ДТП до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник. У листі також зазначено, що на момент огляду автомобіля позивача, представник страховика встановив, що автомобіль був частково розібраний, що не дає змогу визначити обсяг і характер пошкоджень, які відносяться саме до ДТП, що сталася 28.01.2024 року (а.с. 24).

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч. 1 ст. 106 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Із змісту п. 34.4 ст. 34 Закону вбачається, що замовляти проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу дозволяється, як потерпілому так і страховику. Обов`язок страховика, передбачений п. 34.2 ст. 34 Закону спрямований лише на звільнення потерпілого від додаткових витрат, про що свідчить п. 34.3 ст. 34 Закону.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Позивачем до матеріалів справи долучено висновок товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збиту заподіяного власнику КТЗ № 3102/24, складеного 24.02.2024 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., який повідомлений про кримінальну відповідальність, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП 28.01.2024 року, складає 233 971,56 грн. (а.с. 25-87).

Оцінюючи наявний у справі висновок експерта суд вважає такий висновок належним та допустимим доказом завданих позивачу ОСОБА_1 матеріальних збитків внаслідок ДТП та об`єктивно визначає вартість пошкоджень транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 . Наданий висновок є повним, чітким, послідовним, не містить розбіжностей, проведений за точною ідентифікацією автомобіля позивача, а розмір збитків визначена саме на дату ДТП станом на 28.01.2024 року, висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, та складений судовим експертом згідно з вимогами ст. 106 ЦПК України, містить попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України та відповідає вимогам чинного законодавства.

З приводу неможливості визначення розміру спричиненої шкоди відповідач посилається на те, що оцінювачем ОСОБА_6 20.03.2024 року було надано ТДВ СК «Альфа-Гарант» рапорт-повідомлення про неможливість проведення дослідження визначення вартості матеріальної шкоди транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки після огляду 08.02.2024 року було з`ясовано, що КТЗ знаходиться на СТО в частково розібраному стані, тобто почались відновлювальні роботи (відсутні деякі пошкодженні деталі на КТЗ, а саме: бампер, права фара та праве крило) та його не збережено в стані, в якому пошкоджений КТЗ знаходився після ДТП. Оцінювач також, зробив висновок, що згідно п. 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у такому випадку проведення дослідження (складання звіту та калькуляції) є неможливим (а.с. 124).

Також представник посилався на те, що відповідачем було отримано від спеціаліста ТОВ «Аварком Консалтинг» Ярмолюка В.В. письмове повідомлення про те, що під час огляду 08.02.2024 року транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , було виявлено, що автомобіль частково розібраний (відсутні деякі пошкоджені деталі на автомобілі) (а.с. 123).

Відповідно до п. 5.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.

Згідно із п. 8.1, 8.5 вказаної Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

Тобто, неможливість визначення матеріального збитку обґрунтована посиланням представника відповідача на п. 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Суд зазначає, що п. 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачає неможливість визначення вартості відновлювального ремонту, не у випадку, коли автомобіль розібрано, а виключно у разі проведення його відновлення. Разом з тим, у рапорті ОСОБА_6 та листі ОСОБА_5 зазначено тільки про часткове розібрання автомобіля. Про відновлення автомобіля нічого не вказано.

До того ж, протокол огляду транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , складений ОСОБА_5 08.02.2024 року, містить лише опис пошкоджень зазначеного автомобіля, та не містить жодних відміток про те, що автомобіль було надано в частково розібраному стані (а.с. 107).

На думку суду, транспортний засіб «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , на час його огляду ОСОБА_5 08.02.2024 року не був відновлений чи розібраний, оскільки його вигляд є тотожним зовнішньому вигляду, який зафіксовано на момент ДТП, що підтверджується наявними у матеріалах справи фотознімками (а.с. 89-96).

Тобто, транспортний засіб «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , було надано на огляд 08.02.2024 року в нерозібраному та невідновленому стані, а саме в стані після ДТП, що підтверджується фотознімками (а.с. 97-106), а тому відмова у виплаті страхового відшкодування збоку ТДВ СК «Альфа-Гарант» з посиланням на п. 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у даному випадку є незаконною.

Суд також звертає увагу на постанову Верховного Суду від 16.06.2021 року по справі № 756/3004/18, у якій Суд зазначив: «Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував вищенаведених правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) та від 24 жовтня 2019 року у справі № 758/2874/16-ц (провадження № 61-29462св18), у зв`язку з чим залишив поза увагою те, що підставою для відмови у відшкодуванні шкоди визнаються не будь-які порушення регламентованої Законом № 1961-ІV процедури а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. Тому саме по собі незбереження ОСОБА_1 пошкодженого транспортного засобу не позбавляло МТСБУ можливості встановити факт ДТП, причини та обставини її настання і розмір заподіяної шкоди за наданими позивачем документами, в тому числі самостійно визначити розмір збитків, взявши за основу відомості, які містилися у висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 05 листопада 2017 року № 660/17, або здійснити запит до правоохоронних органів щодо отримання необхідної інформації, зокрема протоколу огляду місця події та транспортних засобів, у яких фіксуються всі механічні пошкодження, спричиненні зіткненням автомобілів».

Згідно із статтею 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Оскільки максимальний ліміт відповідальності страховика згідно полісу № ЕР/217918451 складає 160 000 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП 28.01.2024 року, складає 233 971,56 грн., франшиза становить 3 200 грн., а тому, відповідно до вимог Закону, розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача складає 156 800 грн., тобто максимальний ліміт відповідальності страховика з вирахуванням розміру франшизи, обов`язок зі сплати якої спеціальним законом покладено на страхувальника.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 156 800 грн.

Крім того, позивачем понесено витрати за оплату послуг експерта в розмірі 4 040 грн. (а.с. 88). Вищенаведені витрати знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань ТДВ СК «Альфа-Гарант», а тому такі витрати мають бути відшкодовані на користь позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 568,00 грн. покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15-16, 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 12-13, 76, 77, 80-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-266 , 282-284, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) страхове відшкодування у розмірі 156 800 (сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 568 (одна тисяча п`ятсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок та витрати на проведення експертизи у розмірі 4 040 (чотири тисячі сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26.

Суддя: Федотова В.М.