Справа № 183/4097/24 Провадження № 2/521/651/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Борівська селищна рада, Одеська міська рада, Житлово-будівельний кооператив «Вимпел-7» про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи - Борівська селищна рада, Одеська міська рада, Житлово-будівельний кооператив «Вимпел-7» про зняття арешту з майна та просить суд скасувати арешт з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.07.2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в провадженні Сєверодонецького міського суду, Луганської області, перебувала цивільна справа Малиновського районного суду м. Одеса № 521/6308/14-ц, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Ця справа надійшла до Сєвєродонецького міського суду Луганської області від Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю на підставі ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 01.03.2016 року. Справа була у провадженні судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Олійник В.М.. Так, в рамках фактичних обставин ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.07.2014 року у справі № 521/6308/14-ц задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Вимпел-7», про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31.01.2014 року по справі № 428/4882/13-ц.

На даний час м. Сєвєродонецьк Луганської області, перебуває на території, тимчасово не підконтрольній Українській владі і позивач не має ніякої інформації про долю цієї справи.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.03.2024 року у справі № 183/1845/24 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, застосованих у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Вимпел-7» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Зокрема вказує, що ухвалою від 31 серпня 2015 року Сєвєродонецького міського суду Луганської області було встановлено заборону вчиняти певні дії, а саме відчуження вищезазначеного майна. Вже 9 років квартира стоїть опечатана і позивач не має доступу до власного житла. Більш того на сьогоднішній час, тобто протягом двох років позивачка ОСОБА_2 , яка є громадянкою Росії і жителькою міста Коломни, Московської області, чи будь хто, до суду з позовом про оспорювання права на спірне житло не звернулись, тому вважає, що на теперішній час забезпечення позову ОСОБА_2 є безпідставним, бо фактично не існує самого позову. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити, а також не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся заздалегідь належним чином, причини неявки суду не повідомляв з заявами та клопотаннями до суду не звертався, а також письмового відзиву щодо позову не подавав.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялися заздалегідь належним чином, причини неявки суду не повідомляли, однак представником Одеської міської ради були надані до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що у позивачки ОСОБА_1 немає належних правовстановлюючих документів, які підтверджують її право власності на спірну квартиру, а також наявність на даний час порушення її прав, як власника такої квартири.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Первомайського міського суду Луганської області встановлено факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , проживали однією сім?єю з 1998 р., тобто більше п?яти років, у АДРЕСА_3 , до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.127-128)

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до Борівської селищної ради Луганської області та Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, за участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел-7», задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_2 . (а.с.100-105)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2015 року, право власності ОСОБА_1 на спадкове майно, в тому числі і на спірну квартиру зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.06.2014 року. (а.с. 130)

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 31 березня 2014 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел-7» на рішення Первомайського міського суду Луганської області від 02 липня 2013 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім?єю. (а.с.129)

Як вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.07.2014 року у справі № 521/6308/14-ц задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Вимпел-7», про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31.01.2014 року по справі № 428/4882/13-ц.

Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за № 386430064 від 11 липня 2024 року наявна заборона на майно ОСОБА_1 , адреса нерухомого майна АДРЕСА_1 , ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 16.07.2014 року у справі № 521/6308/14-ц про арешт нерухомого майна зареєстровано за номером № 14543821. (а.с. 69-71)

Постановою Луганського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. (а.с. 111-115)

Постановою Верховного Суду від 13.01.2021 року касаційні скарги ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 задоволені частково. Постанова Луганського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , скасована. Справа № 428/4882/13-ц в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постанова Луганського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права власності на однокімнатну квартиру, розміром 32 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , залишена без змін. (а.с.116-121)

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 13 травня 2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Борівської селищної ради Луганської області про визнання права власності у порядку спадкування на домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_3 закрито. (а.с.122-126)

Відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2016 року вбачається, що цивільну справу №521/6308/14-ц, провадження №2/521/1407/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Вимпел-7» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування було передано за підсудністю до Сєверодонецького міського суду Луганської області для розгляду по суті. (а.с. 141-145)

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Відповідно до листа Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.11.2023 року № 01-42/482/2023 вбачається, що про надання інформації по цивільній справі № 428/5069/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Житлово будівельного кооперативу «Вимпел-7», Борівської селищної ради, Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно (далі - цивільна справа № 428/5059/15-ц) повідомляють, що відповідно до актів приймання-передавання справ та документів Сєверодонецького міського суду Луганської області від 02.05.2022р. матеріали цивільної справи № 428/5069/15-ц до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області не передавалась. Також, в автоматизованій системі документообігу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на день надання відповіді цивільна справа № 428/5069/15-ц не обліковується. За відомостями АСД Сєвєродонецького міського суду Луганської області справа була призначена до судового розгляду на 17.12.2021р.. (а.с. 147)

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.03.2024 року у справі № 183/1845/24 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, застосованих у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Вимпел-7» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. (а.с.146)

Отже відомостей того, що справа була розглянута по суті і по ній було винесено рішення у суду немає.

Відповідно до листа Департаменту надання адміністративних послуг ОМР від 09.08.2024 року за № 368/01-10 вбачається, що згідно з обліковими даними Департаменту станом на 07.08.2024р. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані особи відсутні. Також повідомлено, що за вищевказаною адресою був зареєстрований та знятий з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації місця проживання - 28.07.1976р., дата зняття - 30.05.2013р.. (а.с. 66-67)

Як вбачається з матеріалів справи, за архівними даними, станом на 31.12.2012р., в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (далі - КП «БТІ» ОМР) відсутня інформація про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 . (а.с. 68)

Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , що додається до матеріалів справи, вбачається, що замовником технічної інвентаризації була ОСОБА_1 та паспорт виготовлено станом на 30.07.2013 року. (а.с. 133-134)

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 та постанові Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 31.01.2014 року у справі № 428/4882/13-ц, на підставі якого 27.06.2014 року ОСОБА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 , скасовано постановою Луганського апеляційного суду від 10.09.2019 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.01.2021 року у справі № 428/4882/13-ц рішення суду апеляційної інстанції від 10.09.2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права власності на однокімнатну квартиру, розміром 32 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - залишено без змін.

Відповідна обставина виключає наявність у ОСОБА_1 належних правовстановлюючих документів, які підтверджують її право власності на спірну квартиру, а також наявність на даний час порушення її прав, як власника такої квартири. Крім того, у позивача немає доказів на її право користування спірною квартирою, оскільки вона у ній не була зареєстрована.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відновлення порушеного конституційного права на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди у користуванні майном.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно п. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до обтяжень віднесені: заборона відчуження, арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 1, 2 п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зняття арешту на спірну квартиру не відновить порушеного права ОСОБА_1 , оскільки державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням факту вже набутого права власності, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, згідно якої якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статями 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 89, 223, 263 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 15, 16, 203, 215, 319,387, 388, 572, 577, 586 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Борівська селищна рада, Одеська міська рада, Житлово-будівельний кооператив «Вимпел-7» про зняття арешту з майна відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 лютого 2025 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН