Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив таке.

До суду звернулася представник позивача Котишина І. Б. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд справи на 03.02.2025, а потім - на 21.02.2025.

В обидва судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Представник позивача 31.01.2025 подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, просила задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду не заперечувала (а. с. 67).

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Суд, на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, скористався своїм правом відкласти складення повного рішення на строк не більш як п`ять днів.

З 24.02.2025 до 28.02.2025 головуюча суддя перебувала на лікарняному.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3075234 від 29.07.2022 року у розмірі 28 207,48 грн станом на 13.09.2023 та судових витрат у розмірі 2 422,40 грн судового збору.

Позов обґрунтував таким. 28.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту № 3075234, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало відповідачу грошові кошти у сумі 4 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Укладення Договору здійснювалося Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечувався Клієнту через Вебсайт або Мобільний додаток. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору. Крім цього, між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ОСОБА_1 було укладено ряд Додаткових договорів до Договору № 3075234. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов договору. Станом на 13.09.2023 року він має заборгованість 28 207,48 грн, яка складається з такого: 3 999,98 грн - заборгованість за тілом кредиту; 24 207,50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. 13.09.2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу, відповідно до якого позивач набув статусу Нового Кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», включно і до відповідача. Новий кредитор направив відповідачу Досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, однак погашення боргу ним не здійснювалося.

Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

29 липня 2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3075234, який відповідач підписав електронним підписом (а. с. 18-26).

Кредитний договір між сторонами було укладено в електронній формі. Умовами цього договору передбачено видачу споживчого кредиту на 360 днів в сумі 4 000,00 грн під фіксовану процентну ставку 1,99 % в день (п. 1.4.1. Кредитного договору). Пунктом 2.1., 2.2. Кредитного договору передбачено, що кредит надається безготівковим шляхом (перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 ). Сума кредиту перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення Договору. Одночасно з підписанням Кредитного договору відповідач підписав Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки (а. с. 27-28), відповідно до яких розписано повернення кредиту частинами та сплата відсотків щомісячно в період з 29.07.2022 до 24.07.2023; зазначена реальна процентна ставка 15 598,54 %, 24 804,22 %, 38 465, 72 % річних. В той же день і час відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту (а. с. 16-17), відповідно до якого сума кредиту на споживчі цілі - 4 000,00 грн, строк кредитування - 360 днів, процентна ставка - 726,35 % річних, реальна річна процентна ставка - 15 598,54 % річних, спосіб надання кредиту - шляхом перерахування Кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше двох календарних днів від дати підписання договору.

Також 28.06.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до Договору № 3075234, відповідно до якого Відповідач зобов`язався погасити частину основного боргу у сумі 1 999,99 грн у термін до 01.07.2023 року. 04.07.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до Договору № 3075234, відповідно до якого Відповідач зобов`язався погасити частину основного боргу у сумі 1 999,99 грн у термін до 07.07.2023 року. 10.07.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до Договору № 3075234, відповідно до якого Відповідач зобов`язався погасити частину основного боргу у сумі 1 999,99 грн у термін до 16.07.2023 року. 18.07.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до Договору № 3075234, відповідно до якого Відповідач зобов`язався погасити частину основного боргу у сумі 1 199,99 грн у термін до 24.07.2023 року. Дані договори були підписані ОСОБА_1 електронним підписом.

13.09.2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу № ККЛУ-13092023 (а.с. 42-45). Згідно з цим Договором та Витягом з реєстру боржників (а. с. 46) позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_1 за № 3075234 від 29.07.2022 року.

У позові позивач зазначив, що викладені ним у позовній заяві обставини підтверджуються такими доказами: Паспортом споживчого кредиту, Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3075234 від 29.07.2022 року, Додатком № 1 до договору № 3075234, Розрахунком заборгованості, Довідкою про ідентифікацію.

Отже, між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем склалися відносини переходу права вимоги (за договором факторингу) за укладеним з відповідачем договором про споживче кредитування. Однак чи відбулося саме кредитування відповідача з боку ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», за яким відступлено право вимоги позивачу?

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставиною надання такого кредиту та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Відповідно, ця обставина має бути доведеною (або визнаною іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставину отримання кредитних коштів, тягар доведення цієї обставини покладається на позивача. Позивач на підтвердження цієї обставини жодного належного та допустимого доказу не надав. Ні копія Листа ТОВ «УПР»» до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - «Лист»; а. с. 34), ні Розрахунок заборгованості (а. с. 35-41) не підтверджують обставини перерахування відповідачу кредитних коштів. У п. 2.1. Договору про надання споживчого кредиту зазначено, що кошти кредиту надаються товариством шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання платіжної картки № НОМЕР_1 . У п. 2.4. Договору зазначено, що кредит вважається наданим в день перерахування суми кредиту товариством. У Паспорті споживчого кредиту (а. с. 16-17) також зазначено, що спосіб надання кредиту: шляхом перерахування кредитодавцем коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем. Отже, кошти мають бути перераховані саме товариством (а не третьою особою), шляхом перерахування на поточний рахунок (в жодному документі, що надані суду, номер рахунку не зазначений); та передбачена можливість використання платіжної картки, яку неможливо ідентифікувати, оскільки зазначена лише частина номеру картки (10 цифр з 16 необхідних). Лист містить дані про призначення платежу в сумі 4 000,00 грн: зарахування на картку НОМЕР_1 . Він не містить дані про отримувача платежу, призначення коштів (кредитні тощо; посилання на будь-які договори, укладені з особою, якій перераховуються кошти), зазначено призначення платежу: «зарахування грн на карту»; картка зазначена як платіжна («перераховано кошти на платіжну картку клієнта»).

Крім того, Лист не відповідає вимогам ч. 2 ст. 95 ЦПК України, якою визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Позов з додатками поданий до суду через систему «Електронний суд». Частина додатків засвідчена представником позивача. Цей Лист відсканований позивачем з копії (не з оригіналу) та копія не засвідчена. Накладення електронного цифрового підпису представником позивача на позов з усіма додатками також не можна вважати належним засвідченням копії цього Листа, оскільки це Лист ТОВ «УПР» - іншої юридичної особи, відмінної від позивача.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є його аналітичним документом, складеним в односторонньому порядку, тому не є безспірним доказом обставини видачі кредиту та наявності боргу.

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачем від позивача кредитних коштів. Оскільки ця обставина - не доведена (отже, не встановлена судом), не доведена підстава для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. У зв`язку з цим позов не належить до задоволення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код 35234236, юридична адреса: Львівська область, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 03 березня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець