ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/8543/21 Номер провадження 22-ц/814/863/25Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

03 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2022 року, ухвалене суддею Чувановою А.М., повний текст рішення складений дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 , про поновлення запису про іпотеку, -

В С Т А Н О В И В:

17.05.2021 ОСОБА_2 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поновлення запису про іпотеку, в якому просила суд: - поновити запис про іпотеку на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; - накласти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.03.2015 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали з ОСОБА_6 договір позики, згідно якого вони взяли у ОСОБА_6 в борг суму готівкою у розмірі 15 000 доларів США. Повернути борг вони повинні були 30.06.2015. З метою своєчасного і належного виконання основного зобов`язання позичальники передали ОСОБА_6 в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , уклавши договір іпотеки від 31.03.2015. Належним чином зобов`язання за договором позики позичальники не виконали. 12.04.2016 між ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким вона набула всі права вимоги і стала новим кредитором за договором позики від 31.03.2015. У червні 2020 позивач та ОСОБА_6 вирішили укласти договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 31.03.2015 і звернулися до приватного нотаріуса. Нотаріус, перевіривши наявність обтяження на іпотечне майно, відмовила їм у наданні послуги, пояснивши, що квартира належить вже іншій особі. Як вбачається з інформаційної довідки №212309074 від 12.06.2020, право власності на заставне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №1301 від 09.06.2016, але на момент укладення цього договору купівлі-продажу договір позики від 31.03.2015 виконаний належним чином не був та повинна була діяти заборона на відчуження заставного майна відповідно до договору іпотеки від 31.03.2015. У січні 2021 ОСОБА_6 направив лист до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Цигіпової О.Г. з проханням повідомити, з яких підстав було припинено договір іпотеки від 31.03.2021. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Цигіпова О.Г. надала відповідь і повідомила, що нею було засвідчено підпис ОСОБА_6 на заяві, яку, начебто, він надав нотаріусу. Однак, ОСОБА_6 стверджує, що ніяких заяв про, начебто повністю погашений борг, не надавав. Зобов`язання за договором позики на сьогодні не виконані. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підробивши заяву від ОСОБА_6 , злочинним шляхом зняли всі обтяження з іпотечного майна та розпорядилися квартирою, яка була в іпотеці. Договір позики від 31.03.2015 належним чином з боку позичальників не виконано, тому скасування запису про наявність обтяження на квартиру АДРЕСА_1 неправомірне.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поновлення запису про іпотеку. Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено по справі підготовче засідання на 16.06.2021 на 11.30 год (а.с. 32-33).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, справи підсудні Московському районному суду м. Харкова підлягають розгляду Октябрським районним судом м. Полтави.

З 25.10.2022 дана цивільна справа перебувала у провадженні Октябрського районного суду м. Полтави (а.с. 130).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 , про поновлення запису про іпотеку залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що незрозумілими є вимоги ОСОБА_2 , в яких вона зазначає нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , тоді як всі матеріали позову свідчать про нерухомість у вигляді квартири АДРЕСА_2 . Доводи позивача про те, що запис про припинення іпотеки та припинення обтяження відбувся внаслідок протиправних дій, вчинення злочину відповідачами, на підставі підробленої заяви, будь-якими доказами не підтверджено, дані про кримінальні провадження та судові вироки у матеріалах справи відсутні. Таким чином, під час розгляду цивільної справи позивачем не доведено, що вона набула прав іпотекодержателя за іпотечним договором внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги від 12.04.2016, та що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири повинна була діяти заборона на відчуження заставного майна відповідно до договору іпотеки від 31.03.2015, і що відповідачами були порушені права позивача. Враховуючи, викладені обставини справи, зазначені норми права, наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не доведено факту порушення її прав, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі. Так як судом першої інстанції в ході судового розгляду не встановлено порушеного права позивача, підстави для відмови у задоволення позовних вимог, у зв`язку з пропуском позовної давності, відсутні.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_7 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що судом першої інстанції, начебто, встановлено, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цигіповою О.Г. було засвідчено справжність підпису ОСОБА_6 на заяві від 20.04.2016 №3906, в якій останній, начебто, повідомляв про повністю проведений ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розрахунок за договором позики грошових коштів від 31.03.2015 у розмірі 15 000 доларів США, у зв`язку з чим, начебто, просив зняти заборону та припинити іпотеку у Державному реєстрі речових прав на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, третьою особою ОСОБА_6 заявлялося суду першої інстанції про те, що він не підписував зазначену заяву, а позивачем заявлялося відповідне клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи заяви від 20.04.2016 №3906, підписаної, начебто, від імені ОСОБА_6 . Проте, судом першої інстанції не були взяті до уваги зазначені доводи позивача та третьої особи, безпідставно відмовлено у проведенні відповідної судової почеркознавчої експертизи та у задоволенні позовних вимог, пославшись лише на заперечення відповідачів, які не підтверджені належними доказами, чим недотримано вимоги ч.5 ст. 263 ЦПК України, згідно з якими обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 з 19.04.2013 перебувають у шлюбі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 03.03.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 10.02.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронну адресу та поштовим зв`язком у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 187-193), які були доставлені до електронного кабінету, інші повернулися до апеляційного суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судових повісток. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 23.12.2024 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 10.02.2025 о 10-20 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Заяв та клопотань від інших учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що 31.03.2015 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали з ОСОБА_6 договір позики, згідно якого вони взяли у ОСОБА_6 в борг суму готівкою в розмірі 15 000доларів США зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 30.06.2015 (а.с. 6-7договір).

З метою своєчасного і належного виконання основного зобов`язання позичальники передали ОСОБА_8 в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , уклавши договір іпотеки від 31.03.2015. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М. (а.с. 8-10 договір іпотеки; а.с. 3 витяг).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 31.03.2015, встановлено заборону на нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 (а.с. 4).

Як зазначає позивач ОСОБА_2 , 12.04.2016 між ОСОБА_6 та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким вона набула всі права вимоги і стала новим кредитором за договором позики від 31.03.2015 (а.с. 11- договір).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Цигіпової О.Г. від 13.12.2021, нею було засвідчено справжність підпису ОСОБА_6 на заяві від 20.04.2016, в якій останній повідомляє про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ОСОБА_6 був повністю проведений розрахунок за договором позики грошових коштів в розмірі 15 000доларів США, що був складений та підписаний 31.03.2015. У зв`язку з повним погашенням боргу вищевказаними особами, договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М. за реєстровим №162 від 31.03.2015, та договір позики грошових коштів від 31.03.2015 втратили чинність. Просили припинити обтяження речового права (зняття заборони) та припинити інше речове право (іпотеку) у Державному реєстрі речового права та зняти заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніною Т.А., зареєстровано право приватної власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 . Відомості про державну реєстрацію іпотеки - відсутні. Відомості про державну реєстрацію обтяжень - відсутні (а.с. 13).

Позивач наполягає на тому, що борг не погашено, ОСОБА_6 ніяких заяв про сплату борг не писав, відступлено право вимоги за основним зобов`язанням, а іпотека є похідною від основного зобов`язання, тому вимоги ОСОБА_2 про поновлення запису про іпотеку на квартиру є законними.

Відповідач ОСОБА_5 вважав позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні договори про відступлення прав за основним договором (цесії) та за іпотечним договором з нотаріальним посвідченням, права за іпотечним договором до позивача не перейшли, ОСОБА_5 є добросовісним набувачем права власності на квартиру.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що договором про відступлення права вимоги від 12.04.2016 було передано право вимоги лише за договором позики від 31.03.2015, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в той час, як договір іпотеки від 31.03.2015 предметом договору не був та право вимоги за ним між сторонами не передавалося. Більш того, Законом передбачалось обов`язкове нотаріальне посвідчення правочину про відступлення прав за іпотечним договором.

Також, суд першої інстанції зауважив, що договір про відступлення права вимоги укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що також вказує на те, що за даним договором право вимоги за іпотечним договором від 31.03.2015 відступлено не було.

Суд першої інстанції також зазначив, що ОСОБА_5 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 відповідно договору купівлі-продажу від 09.06.2016 і на час укладання даного договору, відповідно до інформаційної довідки, відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні, а також відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні.

Так, на момент посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не було жодної інформації про зареєстровані права на це майно третіх осіб, запис про іпотеку відсутній.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції визнав, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, який, покладаючись на інформацію, отриману нотаріусом, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, придбав його вільним від будь-яких обтяжень та прав третіх осіб на нього.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку»(далі - Закону), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

За вимогами ч. 2 ст. 3 Закону, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1ст. 4 Закону, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За змістом ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст. 316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18) зазначено, що для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц)».

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційне провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є: - поновлення запису про іпотеку на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; - накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин та підтверджується матеріалами справи, спірні відносини виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з приводу відступлення права вимоги (цесії) за іпотечним договором.

Так, згідно договору позики від 31.03.2015 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взяли у ОСОБА_6 в борг суму готівкою у розмірі 15 000 доларів США зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 30.06.2015 (а.с. 6-7).

З метою своєчасного і належного виконання основного зобов`язання позичальники передали ОСОБА_8 в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , уклавши договір іпотеки від 31.03.2015. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М. (а.с. 8-10).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 31.03.2015, встановлено заборону на нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 (а.с. 4).

12.04.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким ОСОБА_2 набула всі права вимоги і стала новим кредитором за договором позики від 31.03.2015 (а.с. 11).

Колегія суддів зазначає, що договором про відступлення права вимоги від 12.04.2016 було передано право вимоги лише за договором позики від 31.03.2015, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в той час, як договір іпотеки від 31.03.2015 предметом договору про відступлення права вимоги від 12.04.2016 не був та право вимоги за ним між сторонами не передавалося.

Звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що договір позики від 31.03.2015 належним чином з боку позичальників не виконано, тому скасування запису про наявність обтяження на квартиру АДРЕСА_2 , неправомірне.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що рішенням суду першої інстанції у даній справі за позовом ОСОБА_2 про поновлення запису про іпотеку, не були вирішені питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_7 , виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2023у справі №206/4841/20 (провадження №14-55цс22), наголосила на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Це ж саме стосується переуступки права іпотеки, у тому випадку, коли вона забезпечує виконання кредитних зобов`язань.

У постанові від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду також висловилась, щодо можливості відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ, але й фізичних осіб лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває у процедурі ліквідації.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.12.2018у справі №758/3453/16-ц (провадження №61-18037св18) тлумачення абзацу 9 статті1, статті24 Закону України «Про іпотеку» дозволяє зробити висновок, що: іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням. Це пов`язано з тим, що для іпотеки є характерною така властивість як слідування, оскільки іпотека слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення; для відступлення прав за іпотечним договором необхідним є вчинення правочину в письмовій формі з нотаріальним посвідченням; Законом України «Про іпотеку» не передбачено існування конструкції «абстрактної» іпотеки, при якій іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто, законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 у справі №308/9995/17 (провадження №61-12св22).

Згідно матеріалів справи встановлено, що дійсно договір про відступлення права вимоги (цесії) від 12.04.2016 було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у період перебування ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_7 . Проте, вказані обставини не свідчать про порушення прав та обов`язків ОСОБА_7 при укладенні чи не укладенні у подальшому договору уступки права вимоги за договором іпотеки його дружиною ОСОБА_2 .

Отже, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що вказані ОСОБА_7 підстави не породжують для нього жодних прав та обов`язків та, відповідно, рішенням суду від 21.12.2022 не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_7 .

З огляду на викладене та керуючись ч. 3 ст.362 ЦПК України, судом апеляційної інстанції після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою, яка не брала участь у справі, ОСОБА_7 з підстав вирішення судом питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участь справі, ОСОБА_7 не вирішувалося.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_7 , а тому у порядку ч. 3 ст. 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 362 ч.3, 381 ч. 2 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2022 року у справі №643/8543/21 (провадження №2/554/5236/2022) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 , про поновлення запису про іпотеку закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 03 березня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов