ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2183/24

Провадження № 22-ц/820/370/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.

за участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позов мотивував тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2021 року у справі № 686/12492/21, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 2022 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 серпня 2020 року і до його повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м.Києві від 21.09.2022 року відкрите виконавче провадження №69889054 з виконання виконавчого листа виданого 25.08.2022 року Хмельницьким міськрайонним судом по справі №686/12492/21. Вказував, що відповідачка належним чином не виконувала рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Зазначав, що розмір заборгованості зі сплати відповідачкою аліментів встановлено державним виконавцем та станом на 18.12.2023 року становив 53332,30 грн. В подальшому за довідкою - розрахунком від 03.05.2024 року №69889054/2 станом на 01 травня 2024 року заборгованість по аліментам складала 33749,10 грн. Відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог, а саме збільшення періоду стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів по 31 травня 2024 року, просив суд стягнути з ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 232150,17 грн.

На переконання позивача, обставини справи свідчать про умисне невиконання відповідачкою рішення суду по сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина, що є підставою для стягнення пені, розмір якої позивач вирахував за весь період прострочення сплати аліментів станом на 31 травня 2024 року, в розмірі 232150,17 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53492 гривні 25 копійок неустойки за несвоєчасну сплату аліментів. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 534 гривні 92 копійки судового збору.

Своє рішення суд мотивував тим, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідачки, в зв`язку з чим позивач набув право на стягнення неустойки (пені).

Суд зазначив, що розмір пені не може перевищувати загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на травень 2024 року складає 53492,25 коп., а тому стягнув пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі заборгованості по аліментам станом на 31.05.2024 року - 53492,25 грн.

У грудні 2024 року ОСОБА_2 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19.11.2024 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що пеня за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню лише в тому випадку, якщо заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини платника. Судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано обставини, що вже з жовтня 2022 року відповідальна особа ТОВ «Універсальні платіжні рішення», де відповідачка працювала, за постановою державного виконавця від 03.10.2022 року перераховувала кошти по сплаті аліментів. Крім того, відповідачкою у вересні 2022 року сплачено аліменти в розмірі 4226,50 грн., як негайне виконання рішення суду в межах платежу за 1 місяць. Зважаючи на ті обставини, що державним виконавцем не було надіслано розрахунок заборгованості та виконавчий лист за новим місцем роботи ОСОБА_2 , то з метою належного виконання рішення суду та не очікуючи надходження виконавчого листа вона самостійно продовжувала перераховувати аліменти на рахунок Подільського відділу державної виконавчої служби. Судом не взято до уваги, що станом на дату відкриття виконавчого провадження розмір заборгованості утворився через присудження сплати аліментів за минулий час, а також внаслідок тривалого розгляду справи, а тому саме з часу відкриття виконавчого провадження, відповідачці стало відомо про розмір заборгованості за період з серпня 2020 року, та порядок погашення заборгованості та сплати щомісячних платежів, що вона і сплачувала починаючи з жовтня 2022 року.

Зазначає, що заборгованості по сплаті аліментів, яка б виникла внаслідок неналежного виконання відповідачкою рішення суду, або вчинення інших протиправних дій не існує.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовної заяви в повному обсязі

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо обмеження розміру пені, розміром заборгованості по аліментам станом на травень 2024 року є помилковим, без урахування практики Верховного Суду зокрема постанови Верховного Суду від 19 січня 2022 року по справі №711/679/21.

Заборгованість утворилася саме з вини ОСОБА_2 і остання мала можливість її сплати в повному обсязі, однак за останні три роки не вжила достатніх заходів проігнорувавши навіть можливість на зараз погасити заборгованість та уникнути нарахування пені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що будь-яких протиправних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від сплати аліментів не вчиняла та не проявляла, з огляду на що відсутня вина ОСОБА_2 , як основна підстава для нарахування пені по заборгованості по аліментам.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині встановлення наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 пені з 28.08.2020 року по травень 2024 року без змін. Підтримує свою апеляційну скаргу, просить її задовольнити. Заборгованість утворилася саме з вини ОСОБА_2 і остання мала можливість її сплатити, але нехтувала своїм обов`язком та вчиняла свідомо дії на те, щоб взагалі не сплачувати аліменти на користь неповнолітнього сина.

Крім того 25.02.2025 року надійшли додаткові пояснення на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від представника позивача ОСОБА_4 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Якименко М.М. підтримали доводи своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити. Заперечували проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 просили її відхилити.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Пелюшок Л.О. в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 просили її відхилити. Доводи своєї апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21 грудня 2021 року у справі №686/12492/21, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 2012 року народження, у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28 серпня 2020 року і до його повноліття. Рішення набуло законної сили 05.08.2022 року.

Постановою старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУЮ (м. Київ) Бабенко О.О. від 21.09.2022 року відкрито виконавче провадження №69889054 з виконання виконавчого листа №686/12492/21 виданого 25.08.2022 року Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , 2012 року народження.

Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи від 03.10.2022 року, виконавчий лист №686/12492/21, направлений для примусового виконання за місцем роботи ОСОБА_2 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке зобов`язано проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику після відрахувань податків, в розмірі 50% до повного погашення заборгованості, яка станом на 30.09.2022 року складала 121391,40 грн, а з 01.10.2022 року нараховувати згідно заробітної плати боржника, а надалі в розмірі 1/4 частини щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення сином повноліття.

За довідкою-розрахунком старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві №69889054/2 від 06.07.2023 року заборгованість по аліментам ОСОБА_2 складала : з серпня 2020 року по 31.12.2020 року до сплати 15909,95 грн.; станом з січня 2021 року по 31.12.2021 року до сплати 73146,30 грн., січень 2022 року по вересень 2022 року заборгованість складала 37103,17 грн.

Згідно платіжного доручення №117348 від 15.09.2022 року ОСОБА_2 сплачено аліменти в розмірі 42226,50 грн. Загальна сума боргу станом на 30.09.2023 року складала 121932,92 грн. Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 та суми утриманих аліментів помісячно, в рахунок боргу станом на 30.06.2023 року перераховано 41117,94 грн. та поточні аліменти в розмірі 1/4 частини у сумі 42142,29 грн. Залишок боргу по аліментам станом на 30.06.2023 року складає 80814,98 грн. ( а.с.43-45 т.1).

За довідкою-розрахунком старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві №6989054/2 від 18.12.2023 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина станом на 18.12.2023 року становить 53332,30 грн. (а.с.88-89 т.1).

Відповідно до довідки-розрахунку старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві №6989054/2 від 03.05.2024 року, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 травня 2024 року становить 33749,10 грн. ( а.с.224-225 т.1).

За розрахунком старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві №6989054/2 від 17.10.2024 року станом на вересень 2024 року, боржник ОСОБА_2 , сукупний розмір заборгованості станом на травень 2024 року складає 53492,25 грн., а станом на вересень 2024 року - 24382,31 грн. (а.с.92-93 т.2).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 року справа №661/905/19.

У справі що переглядається, оцінюючи докази які містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_2 у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість по аліментах виникла на час відкриття виконавчого провадження №69889054 з виконання виконавчого листа №686/12492/21 виданого 25.08.2022 року Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 2012 року народження, внаслідок стягнення з ОСОБА_2 аліментів за період з 20.08.2020 року, яка станом на 30.09.2022 року складала вже 121391,40 грн.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 сплачує заборгованість по аліментам, та щомісячні платежі по аліментам, як визначено державним виконавцем, з усіх видів заробітку (доходу) що належить до виплати боржнику після відрахувань податків, в розмірі 50% до повного погашення заборгованості, а з 01.10.2022 року нараховується згідно заробітної плати боржника, а надалі в розмірі 1/4 частини щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Змінивши місце роботи з 15.08.2023 року працює ТОВ «ФК «Котрактовий дім» ОСОБА_2 самостійно повідомила Подільський відділ державної виконавчої служби у м.Києві, для належного виконання аліментних зобов`язань направити виконавчий лист за новим місцем роботи, і до отримання виконавчого листа за новим місцем роботи, ОСОБА_2 самостійно сплачує аліментні зобов`язання на утримання неповнолітнього сина. Зазначене підтверджується листом від 21.08.2023 року (а.с.34 т.1).

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 довела, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, а тому підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає у всіх випадках є безпідставними, оскільки у цій категорії справ визначальним є вина платника аліментів у виникненні заборгованості по аліментам.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що судом не враховано висновків Верховного Суду викладених у подібних правовідносинах, на увагу не заслуговують, так як у цій справі наявні інші фактичні обставини.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. В позові ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів слід відмовити.

Щодо стягнення судових витрат понесених у суді апеляційної інстанції

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Пелюшок Л.О., звернулася до апеляційного суду з заявою про відшкодування витрат на правову допомогу, понесену нею в суді апеляційної інстанції 27.02.2025 року до судових дебатів. У заяві зазначено, про стягнення з ОСОБА_1 на її користь витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн. Копія заяви і долучених до неї документів направлена іншій стороні 26.02.2025 року, що підтверджується квитанцією №2785881 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету.

До заяви представником відповідачки - адвокатом Пелюшок Л.О. на підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу було долучено:

- копію додаткової угоди №1 від 01.02.2025 року до договору про надання правової допомоги від 18.12.2024 року, з якої вбачається що сторони домовилися про сплату грошової винагороди в розмірі 8000 грн.;

- копію свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю серія ХМ 000077 від 12.06.2017 року, довіреність від 15.12.2024 року;

- акт приймання передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 26.02.2025 року, розрахунок витрат на правову допомогу у справі №686/2183/24;

- копію платіжної інструкції № Р24АD8384 від 01.02.2025 року на суму 8000 грн.;

- докази направлення відзиву і долучених до нього документів учасникам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Якименко М.М. заперечували проти стягнення витрат на правову допомогу, зазначали, що вони є завищеними, просили зменшити.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див. додаткову ухвалу Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Проаналізувавши долучені до матеріалів справи та подані на підтвердження факту понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу документи, колегія суддів вважає, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом Пелюшок Л.О. (наданих послуг) відповідає критерію розумності та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, отже, заявлені витрати в розмірі 8000 грн. підлягають відшкодуванню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Крім того, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, витрати понесені нею на сплату судового збору в розмірі 1453,44 грн. за подання апеляційної скарги, підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2024 року скасувати, змінити розподіл судового збору.

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави 1453,44 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 04 березня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк