Провадження № 2/161/435/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

16.12.2024 року позивач ТзОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 12.03.2020 року між ТзОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1829302, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 7000 грн. Згідно договору факторингу №03/10 від 09.10.2020 року право грошової вимоги за вказаним договором перейшло ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». В подальшому, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступило право вимоги до ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» згідно договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року. Згідно додатку №1 до вказаного договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 17290 грн. Договірні зобов`язання шодо повернення суми боргу не виконанні боржником. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у вказаній сумі, а також суму понесених судових витрат.

27.12.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначає, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТзОВ «МІЛОАН» до ТзОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», та від ТзОВ ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ТзОВ«ФК «ПІНГ-ПОНГ».Також, вважає, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження наявності суми боргу. Крім того, нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, у даному випадку після 11.04.2020 року є безпідставним. У задоволенні позову просить відмовити.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив справу слухати за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача попередньо подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, у задоволенні позову просив відмовити.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 12.03.2020 року між ТзОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1829302, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 7000 грн. строком на 30 днів з 12.03.2020 року. Договір укладено в електронній формі.

ТОВ «МІЛОАН» належним чином виконало умову договору та перерахувало кошти відповідачу.

В порушення умов договору відповідач не виконував належним чином взяті на себе боргові зобов`язання.

Згідно договору факторингу №03/10 від 09.10.2020 року право грошової вимоги за вказаним договором перейшло ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

В подальшому, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступило право вимоги до ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» згідно договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу позивача 02.09.2024 року була надіслана досудова вимога щодо добровільного повернення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, позивача наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.

Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором мала бути сплачена 11.04.2020 року в розмірі 10990 грн. з яких: 7000 грн. - кредит, 3150 грн. проценти, 840 грн. комісія.

Згідно наявних в справі відомостей позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 17290 грн. (7000 грн. тіло кредиту, 9450 грн. сума заборгованості за процентами, 840 грн. комісія.

Оскільки, за умовами договору про споживчий кредит № 1829302 від 12.03.2020 року сторони погодили строк його дії до 11.04.2021 року, тому, починаючи із зазначеної дати, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Аналіз копії відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за цим кредитним договором свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору.

Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Тобто, право ТОВ «Мілоан» та інших кредиторів нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 11.04.2021 року, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону.

За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає до стягнення саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів 3150 грн., які вказані у графіку розрахунків за кредитним договором №1829302 від 12.03.2020 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову у розмірі 10990 грн. (7000 грн. - кредит, 3150 грн. проценти, 840 грн. комісія).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 6000 грн.

У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: копію договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 року та додаткової угоди до нього від 11.11.2024 року; копію детального опису робіт (наданих послуг) від 11.11.2024 року; копію акта на підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 11.11.2024 року.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що обґрунтованими та співмірними є судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача слід стягнути ці витрати пропорційно до задоволених вимог, що становить 2542, 51 грн. (10990 х 4000/17290).

Крім того, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути 1539,74 грн. судового збору (2422, 40 х 10990 / 17290).

Керуючись ст. ст. 10,11, 81, 263-265, 280 ЦПК України, на підставі ст. ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10990 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» судовий збір у розмірі 1539 (одна тисяча п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 74 коп. та 2542 (дві тисячі п' ятсот сорок дві) грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» (07406, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення суду складено 03 березня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук