Справа № 362/156/24
Провадження № 2/362/282/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2025 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Зазначила, що вони припинили шлюбні відносини та збереження шлюбу є неможливим (а.с. 36 - 40).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Згідно із нормою частини шостої статті 128 ЦПК України, позивачці за її згодою було видано судове повідомлення разом із копією ухвали про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками, для вручення відповідачу (а.с. 109).

Проте, судове повідомлення надане позивачці для вручення відповідачу за адресою реєстрації місця проживання відповідача, повернуто до суду без вручення з відміткою поштового оператора «відмова від отримання» (а.с. 115 - 116).

Як наслідок, оскільки відповідач відмовився від отримання судового повідомлення, керуючись ч. 9 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що судове повідомлення вручено відповідачу належним чином.

Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку вручення судових повісток передбаченому статтею 130 ЦПК України, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

20 липня 2022 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Васильківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 283, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 липня 2022 року (а.с. 13).

Позивач бажає розірвати шлюб.

Клопотань про надання строку для примирення не заявлено.

Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, що має істотне значення.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як наслідок, за клопотанням позивачки, суд вважає за необхідне на підставі наведеної норми сімейного законодавства у зв`язку із розірванням шлюбу відновити позивачці її дошлюбне прізвище.

Відповідно до норми частини першої статті 13 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зокрема, до позову додано копію першої сторінки Договору про надання юридичних послуг № М-1622 від 18 серпня 2023 року (що підтверджується актом суду від 15 січня 2024 року; а.с. 29), разом із копіями двох фіскальних чеків від 18 серпня 2023 року та акту про надання юридичних послуг від 21 серпня 2023 року (а.с. 20, 21, 22, 23).

Натомість, із наданих документів неможливо достовірно встановити факт оплати позивачкою правових послуг адвоката в заявленому розмірі.

Додана до позову копія першої сторінки договору про надання юридичних послуг № М-1622 від 18 серпня 2023 року не містить відомостей про визначення суми договору, розміру вартості послуг та строки і порядок оплати послуг за договором.

Також, додана до позову копія першої сторінки договору про надання юридичних послуг № М-1622 від 18 серпня 2023 року не містить реквізитів сторін договору та підписів сторін, а тому суду невідомо, чи підписано вказаний договір сторонами.

Проте, суду не надано повного договору про надання юридичних послуг № М-1622 від 18 серпня 2023 року, що був укладений між позивачкою і адвокатом, у зв`язку із чим, суду невідомо порядок, строк, умови і розмір оплати роботи адвоката у вказаній цивільній справі.

За вказаних обставин, у суду відсутня можливість перевірити підстави складання та відомості відображені в акті про надання юридичних послуг від 21 серпня 2023 року.

Крім того, додані до позову копії двох фіскальних чеків від 18 серпня 2023 року, не відображають відомості та не містять інформації про платника та реквізити договору за яким було здійснено зазначені оплати.

Як наслідок, суд об`єктивно позбавлений можливості перевірити факт понесення позивачкою судових витрат на правову допомогу саме у вказаному розмірі.

Отже, в матеріалах справи відсутні та стороною позивача суду не надані документи на підтвердження тієї обставини, що вартість отриманих правових послуг дійсно була оплачено позивачем.

Одночасно, суд враховує положення пункту 4.2. договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року, який визначає необхідність здійснення оплати за договором не пізніше трьох днів з моменту отримання клієнтом рахунку.

Також, позивачем не надано жодного документу на підтвердження оплати правових послуг за вказаним договором (квитанції, чеку чи інше).

Тобто, у суду відсутні відомості про здійснення позивачем фактичної оплати судових витрат на правову допомогу у даній справі.

Норма пункту 2 частини другої статті 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак, до позову не додано, в матеріалах справи відсутній та під час розгляду справи стороною позивача не надано суду відповідних доказів, які підтверджують здійснення позивачем відповідних витрат за договором про надання юридичних послуг № М-1622 від 18 серпня 2023 року.

Одночасно, суд враховує наступне.

Зокрема, при вирішенні даної заяви, суд керується і застосовує правові висновки наведені у пункті 31 постанови Верховного Суду від 20 липня 2021 року по справі № 922/2604/20 за якими: відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Як підсумок, суд вважає, що через відсутність в матеріалах справи повного тексту договору про надання юридичних послуг № М-1622 від 18 серпня 2023 року та фінансових документів на підтвердження фактично сплачених позивачем витрат на правову допомогу, позивачем не підтверджено факт здійснення позивачем витрат на правову допомогу від адвоката.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку, що відсутні процесуально-правові підстави для ухвалення судом рішення про розподіл судових витрат позивача на правову допомогу.

При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 5-А).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 21, 24, 56, 105, 110 - 113 СК України, статтями 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 - 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , який зареєстровано 20 липня 2022 року у Васильківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 283.

Відновити ОСОБА_1 її дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду - 03 березня 2025 року.