справа № 492/1758/24
Провадження № 2/492/424/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - судді Череватої В.І.,

за участю секретаря судового засідання Деде К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року на користь ОСОБА_3 , на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки на 1/8 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з відповідачем. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 03.02.2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 01.12.2014 року до повноліття дитини. Позивач зазначає, що починаючи з 01.12.2014 року він регулярно сплачував аліменти на утримання свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, на даний час його матеріальне становище значно погіршилось, оскільки зросли витрати на утримання та лікування хворої матері пенсіонера ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не має коштів на лікування необхідними препаратами, оскільки отримує мінімальну пенсію. У зв`язку із зростанням цін на продукти, ліки та комунальні послуги з утримання будинку матері, у нього також погіршився стан здоров`я, витрати на лікування він несе самостійно, немає особистого нерухомого майна, у зв`язку з чим позивач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

Ухвалою суду від 13 січня 2025 року, прийнято до провадження та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, в поданому позові просив суд розглянути справу у його відсутність, позов задовольнити у повному обсязі. Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з відзивом на позов, згідно якого просила суд у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві.

Крім того, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками у свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

На підтвердження своїх позовних вимог, позивачем ОСОБА_1 додані наступні докази: копія паспорту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_5 , згідно якого вона є інвалідом 2 групи довічно; копія довідки МСЕК, згідно якої ОСОБА_5 показана робота не пов`язана з важким фізичним навантаженням; а також копії довідок з медичних установ, згідно яких ОСОБА_5 має захворювання цукрового діабету та гіпертонії ІІ ступеня тяжкості, саркому м`яких тканей лівої гомілки; копія довідки про отримання ОСОБА_1 травми під час виконання службових обов`язків.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки його матері встановлена інвалідність, є необхідність допомагати матері на її утримання та лікування.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.

Однак зміна матеріального стану позивача, а саме встановлення його матері інвалідності, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

В матеріалах справи відсутні докази погіршення майнового стану позивача, у тому числі, у зв`язку з хворобою його матері, позивачем не надано суду доказів (виписок, розрахунків) про отримуваний останнім щомісячний дохід за місцем служби; також позивачем не надано суду доказів (виписок, розрахунків) про отримуваний його матір`ю ОСОБА_5 щомісячний дохід, пенсія, тощо, або доказів того, що остання такий дохід не отримує;не надано доказів (чеки, квитанції, медичні висновки, виписки, тощо) які підтверджують розмір витрат, які позивач несе кожного місяця на утримання та лікування його матері, а також не доведено позивачем факту перебування на його утриманні непрацездатної матері. Доказів на підтвердження скрутного матеріального становища у позивача, що унеможливлює надання ним утримання своїй неповнолітній дитині у визначеному судовим рішенням розмірі, суду не надано.

Крім того, не доведено належними доказами перевищення витрат понесених матір`ю позивача поряд із отримуваною нею пенсією та іншими доходами. Позивачем не надано суду доказів відсутності інших працездатних осіб, які можуть надавати допомогу ОСОБА_5 (чоловік, брати, сестри, інші діти).

Норми Сімейного кодексу України не визначають абсолютний обов`язок дочки, сина утримувати своїх батьків залежно від того де саме проживають батьки, разом зі своїми дітьми або окремо. Поведінка батьків, які мають необхідність у догляді та матеріальній підтримці з боку своїх дітей, має бути співмірна можливостям своїх дочки, сина. З урахуванням викладеного, сама лише обставина наявності у матері позивача хвороби та статусу особи з інвалідністю, не є безумовною підставою для звільнення позивача від обов`язку утримувати власну дитину та зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів.

Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Суд вважає, що зміна розміру аліментів, що стягуються з позивача на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно, до 1/8 частки заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні хвору матір, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та суперечитиме його інтересам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а хвороба та встановлення інвалідності його матері, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 181, 182, 183, 192 СК України, ст. ст. 4, 10, 12, 19, 43, 76 - 81, 247, 258 - 261, 263 - 265, 352 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому наявного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.І. Черевата