ПОСТАНОВА

іменем України

17 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 401/1135/19

провадження № 22-ц/4809/243/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2024 року у складі судді Іващенка В.М.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (далі по тексту ПАТ «Укрінком»), Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (далі по тексту ПАТ «Укрінбанк»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів банківського вкладу.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що 22 липня 2011 року між нею та ПАТ «Укрінбанк» був укладений депозитний договір на суму 8000 доларів США з процентною ставкою 7,5%,строком на один рік з автопролонгацією на наступні періоди. Відповідно до даного договору відсоткова ставка змінювалась та становила у 2013 році - 9% річних, у 2014 році - 8,5 % річних, у 2015 році - 8,75% річних, у 2016 році 11,75 % річних. 29 листопада 2016 року та 18 травня 2017 року вона звернулася із заявами до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про виплату їй гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ «Український інноваційний банк». 24 липня 2017 року вона отримала відповідь від ПАТ «Українська інноваційна компанія» про неможливість повернення вкладу за вищевказаним депозитним договором, оскільки існує спір щодо прав та обов`язків між ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ «Укрінком». На момент звернення до суду сума вкладу яку вона просить стягнути з ПАТ «Української інноваційної компанії». у гривневому еквіваленті становить 215680 грн. Крім того, неповерненням вчасно депозитного вкладу їй спричинено моральну шкоду, розмір якої у гривневому еквіваленті вона оцінює у 5000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.45-47), просила суд стягнути з ПАТ «Укрінком» кошти внаслідок невиконання зобов`язань за договором банківського вкладу у розмірі 313995,57 грн та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2024 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Таранкова Олена Олегівна, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

ПАТ «Укрінбанк» направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2024 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Таранкова О.О., - без задоволення. Вважало, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Укрінбанк» Пиріг О.В. та представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ярошенко А.Я. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності позивача та відповідача ПАТ «Українська інноваційна компанія» на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 22 липня 2011 року між ПАТ «Укрінбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи «Класичний» №10-186491 на суму 8000 доларів США строком на один рік, починаючи з 22 липня 2011 року по 24 липня 2012 року з процентною ставкою 7,5 % річних. У подальшому договір було пролонговано та змінено процентну ставку, яка становила у 2013 році - 9% річних, у 2014 році - 8,5 % річних, у 2015 році - 8,75% річних, у 2016 році - 11,75 % річних(т.1 а.с.8-10).

18 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Укрінком» із заявою про повернення вкладу за договором банківського вкладу, укладеним з ПАТ «Укрінбанк» (т.1 а.с.11).

24 липня 2017 року ОСОБА_1 отримала відповідь від ПАТ «Українська інноваційна компанія» про неможливість повернення вкладу за вищевказаним депозитним договором, оскільки існує спір щодо прав та обов`язків між ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ «Укрінком» (т.1 а.с.12).

29 листопада 2016 року та 18 травня 2017 року ОСОБА_1 зверталася із заявами до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про виплату їй гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ «Укрінбанк» (т.1 а.с.15, 16).

Судом першої інстанції також було встановлено, що постановою НБУ від 24 грудня 2015 року №934 ПАТ «Укрінбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року №239 запроваджено тимчасова адміністрація у ПАТ «Укрінбанк» та делеговано повноваження тимчасового адміністратора банку.

У подальшому постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року визнано незаконними та скасовані постанови Правління НБУ від 24 грудня 2015 року №934 та рішення від 24 грудня 2015 року №239 (т.1 а.с.77-82).

Постановою Національного банку України від 22 березня 2016 року №180 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Укрінбанк» (т.1 а.с.86).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року та ухвалою Вищого Адміністративного суду України від 23 листопада 2016 року, визнано протиправною та скасовано постанову Національного банку України від 22 березня 2016 року №180 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» (87-90).

Рішенням господарського суду м. Києва від 09.02.2017 по справі №901/19381/16 у задоволенні позову ПАТ «Укрінком» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Національний банк, про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оберемка Романа Анатолійовича звільнити всі приміщення, що належать на праві власності Публічному акціонерному товариству «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (теперішня назва - Публічне акціонерне товариство «УКРІНКОМ») в тому числі і центральне приміщення за адресою: Вознесенський узвіз (вул. Смирнова-Ласточкіна), буд. 10-А, м. Київ, 04053; провести спільно з представниками Публічного акціонерного товариства «УКРІНКОМ» (колишня назва - Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК») інвентаризацію всього майна, усіх активів та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (теперішня назва - Публічне акціонерне товариство «УКРІНКОМ») за результатами якої скласти акт прийому-передачі та передати все майно, усі активи та зобов`язання, всі статутні документи, правовстановлюючі документи на майно, кредитні справи (кредитні договори, договори застави, іпотеки, поручительства, документи, що підтверджують виконання/невиконання сторонами своїх зобов`язань за відповідними договорами, тощо), оригінали реєстру власників іменних цінних паперів у паперовому/електронному вигляді, оригінали рахунків в цінних паперах акціонерів ПАТ «УКРІНБАНК», печатки, штампи, інші матеріальні цінності та всю документацію, що стосується фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (теперішня назва - Публічне акціонерне товариство «УКРІНКОМ»); не чинити жодних перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні майном, в тому числі, але не виключно, з метою здійснення розрахунків по заробітній платі з колишніми працівниками ПАТ «УКРІНБАНК» з забезпеченням доступу Голові Правління ПАТ «УКРІНКОМ» до накопичувального рахунку в НБУ №1026 у найкоротшій термін, а також доступу до всіх приміщень, що належать Публічному акціонерному товариству «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (теперішня назва - Публічне акціонерне товариство «УКРІНКОМ») відмовлено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06 липня 2017 року рішення господарського суду м. Києва від 09.02.2017 скасовано частково, позовні вимоги задоволено частково. Постановою Верховного Суду від 15 січня 2019 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 06 липня 2017 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та залишено в силі в цій частині рішення господарського суду м. Києва від 09.02.2017 (т.1 а.с.109-116).

Також судом встановлено, що на розгляді Господарського суду Луганської області перебуває справа №913/266/20 щодо банкрутства ПАТ «Укрінбанк».

Загальним реєстром вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що був наданий до суду представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, підтверджується, що станом на 23 березня 2016 року ОСОБА_1 включена до реєстру та має ідентифікатор вкладника в програмному комплексі Фонду №2954 (т.1 а.с.164, т.4 а.с.180).

Як встановлено постановою Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року правочину між ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ «Укрінком» щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулось, правонаступництва в розумінні процедури реорганізації також. Іншої, передбаченої статтею 512 ЦК України, зміни кредитора в особі ПАТ «Укрінбанк» на ПАТ «Укрінком» не доведено. В розумінні ст.17 Закону України «Про банки та банківську діяльність» ПАТ «Укрінком» взагалі не є банківською установою (т.1 а.с.210-219).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав у правовідносинах, що склалися між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» стосовно договору банківського вкладу від 22 липня 2011 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Судом правильно встановлено, що 22 липня 2011 року на підставі договору банківського вкладу договірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк».

Разом з тим, у поданій позовній заяві ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення суми банківського вкладу, відсотків та моральної шкоди з ПАТ «Укрінком».

Частиною 4 статті 82 ЦПК визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто для рішень судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в іншому рішенні суду, є суб`єктний склад спору.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18).

Матеріалами справи, а саме зазначеними вище судовими рішеннями, постановами НБУ та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб дійсно підтверджується наявність суперечок стосовно функціонування ПАТ «Укрінбанк», як банківської установи, та діяльності ПАТ «Укрінком», як правонаступника ПАТ «Укрінбанк». Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належні, допустимі та достатні докази правонаступництва чи іншого виду переходу прав та обов`язків від ПАТ «Укрінбанк» до ПАТ «Укрінком», до якого позовні вимоги були заявлені, суду надано не було.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №127/18934/18 (провадження № 14-83цс20) зазначено, що судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо встановленого кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з приватноправових відносин. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначає частина друга вказаної статті. В абзаці дванадцятому цієї частини передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Враховуючи зазначене вище апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права у правовідносинах, які виникли на підставі договору банківського вкладу від 22 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк».

З вимогами до ПАТ «Укрінбанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивач не зверталася.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко