Номер провадження 2/754/1303/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2025 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка в особі свого представника - адвоката Шебанової С.В. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 13.04.2024 о 17:30 год. в м. Києві по вул. Братиславська, відповідачка ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Subaru Impreza» д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху та перестроюванні не переконалась в безпечності, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Seat Arona» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачці ОСОБА_1 .. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п.п.10.1,10.3 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2024 року у справі №754/5913/24 ОСОБА_2 визнано винною у порушенні ПДР та вчиненні адмінправопорушеня, передбаченого ст.124 КУпАП, а відтак позивачка вимушена звертатись до суду із зазначеним позовом за захистом своїх порушених прав відповідно до якого просила суд стягнути з відповідачки на її користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 97 975,77 грн., вартість проведених експертних досліджень у розмірі 4 000 00 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., а також понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 09.08.2024 було відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.12.2024 року подовжено строк розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачка по справі повідомлялась судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, на адресу суду направила відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючи на те, що згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218087471, транспортний засіб марки «Subaru Impreza» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала відповідачка станом на дату ДТП 13 квітня 2024 року застрахований в ПАТ «НАСК «Оранта». Відповідно до Договору (Полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218087471, укладеного з ПАТ «НАСК «Оранта» щодо транспортного засобу марки «Subaru Impreza» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала відповідачка станом на дату ДТП 13 квітня 2024 року, ліміт відповідальності страховика передбачений в розмірі 160 000 грн. Відповідно до Листа ПАТ «НАСК «Оранта» від 10.06.2024 року № 09-02-17, страхового акту № ОЦВ-СП- 24-33-6873-1, розрахунку страхового відшкодування, а також Листа ПАТ «НАСК «Оранта» від 31.07.2024 року № 09-02-17, вбачається, що страховиком ПАТ «HACK «Оранта» подію ДТП, що сталося між сторонами по справі 13 квітня 2024 року було визнано страховим випадком. За результатами звернення відповідачки із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика ПАТ «HACK «Оранта», останнім було пораховано розмір матеріального збитку, завданого позивачу в сумі 70 100, 58 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 45617,63 грн. Зазначена сума була виплачена страховиком позивачці 24 травня 2024 року. Разом з тим, страховиком ПАТ «HACK «Оранта» було замовлено Звіт № 13- D/15/23 від 25.06.2024 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого позивачу становить 92 412,92 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 59 964,85 грн.(з ПДВ). На підставі чого страховиком 23.07.2024 року було здійснено доплату позивачу у сумі 6 793,08 грн. При цьому, відповідно до викладеної в листах страховиком інформації при розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведеного огляду транспортного засобу позивачки «Seat Arosa», д.н.з. НОМЕР_2 , а саме той факт, що під час огляду вище вказаного транспортного засобу було зафіксовано перевищення норми товщини ЛКП панелі даху, що свідчить про проведення відновлювального ремонту зазначених деталей до події ДТП, у зв`язку з чим відповідно до методики було застосовано коефіцієнт Ез 45%. За таких обставин, саме застосування страховиком ПАТ «HACK «Оранта» понижуючого коефіцієнту Ез 45% стало причиною зменшення розміру суми страхового відшкодування з 92 412,92 грн.(з ПДВ) до 59 964,85 грн.(з ПДВ). У будь якому разі, розмір завданої відповідачкою шкоди внаслідок ДТП не перевищує ліміт відповідальності страховика. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, положення діючого законодавства України та усталеної судової практики, ОСОБА_2 не має відповідати за даним позовом та не є належним відповідачем у даному спорі.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Суд, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступних висновків.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

13.04.2024 о 17:30 год. в м. Києві по вул. Братиславська, відповідачка ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Subaru Impreza» д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху та перестроюванні не переконалась в безпечності, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Seat Arona» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачці ОСОБА_1 ..

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2024 року у справі №754/5913/24 ОСОБА_2 визнано винною у порушенні ПДР та вчиненні адмінправопорушеня, передбаченого ст.124 КУпАП.

У результаті зазначеної ДТП було пошкоджено автомобіль «Seat Arona» д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується вказаною постановою.

Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час вчинення ДТП відповідальність власника транспортного засобу «Subaru Impreza» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована за Договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.11.2023 № 218087471 в ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Позивачка у порядку ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулася до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про страхове відшкодування.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Seat Arona» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП становить 45 617,63 грн..

Згідно зі страховим актом № ОЦВ-СП- 24-33-6873-1, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 45 617,63 грн. та у розмірі 6 793,08 грн. на рахунок позивачки,що підтверджується копіями квитанцій від 24.05.2024 року та 23.07.2024 року.

Разом з тим, згідно висновку про оцінку майна №224/06-24 від 10.06.2024, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки складає 97 975,77 грн..

Таким чином, позивачка вважає, що ОСОБА_2 , як власник джерела підвищеної небезпеки автомобіля «Subaru Impreza» д.н.з. НОМЕР_1 повинна відшкодувати витрати, які вона вимушена понести для відновлення первинного стану її автомобіля «Seat Arona» д.н.з. НОМЕР_2 пошкодженого в ДТП, тобто витрати на його повний ремонт.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати делікатне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 р. у справі № 147/66/17 зробила правовий висновок про те, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу.

Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як встановлено судом, згідно полісу № 218087471 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності страховика ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за шкоду, завдану майну, становить 160 000,00 грн., франшиза 0, 00 грн..

Відтак, розмір шкоди завданої власнику автомобіля «Seat Arona» д.н.з. НОМЕР_2 не перевищує розміру ліміту відповідальності по страхових виплатах ПАТ «НАСК «ОРАНТА», а тому і підстав для покладення відповідальності на страхувальника ОСОБА_2 у суду немає.

Окрім того, позивачкою як на підставу відшкодування вартості матеріального збитку завданого автомобілю «Seat Arona» д.н.з. НОМЕР_2 надано звіт про оцінку вартості матеріального збитку №224/06-24 від 10.06.2024 та одну сторінку висновку щодо вартості матеріального збитку, а також ремонтну калькуляцію.

Разом з тим, зазначені звіт про оцінку вартості матеріального збитку №224/06-24 від 10.06.2024 року та висновок щодо вартості матеріального збитку надано не у повному обсязі, з яких можна було б встановити обсяги пошкоджень, оитриманих під час ДТП саме 13.04.2024 року.

Як вбачається із відповіді ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 13.07.2024 №09-02-17 «… під час огляду пошкодженого транспортного засобу «Seat Arona» д.н.з. НОМЕР_2 приладом для вимірювання товщини лакофарбового покриття, було зафіксовано перевищення норми товщини лакофарбового покриття панелі даху, що свідчить про проведення відновлювального ремонту зазначених деталей до ДТП від 13.04.2024 р., то значення Ез становить 45% (а.с.11).

Додана до матеріалів справи ремонтна калькуляція не містить детального розрахунку, який передбачає, що саме підлягає ремонту (заміні) чи було відремонтовано та у якій кількості.

Разом з тим, будь - яких заперечень, які спростовували б доводи відповідачки, зазначені у відзиві на позовну заяву від сторони позивача на адресу суду не надходило.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, тому сплачений позивачкою судовий збір, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачки на користь позивачки не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 980,990, 993, 1166, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 76-81, 82, 128, 141, 211, 247, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 03.03.2025.

Суддя: Т.А.Зотько