Справа № 947/9257/24
Провадження № 2/947/245/25
УХВАЛА

13.02.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

Розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий газ та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про визнання боргу безпідставним, списання заборгованості та приведення даних лічильника у відповідності до фактичного споживання, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості спожитий природний газ у розмірі 47889,49 гривень до суду звернувся ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафотогаз України».

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.

Ухвалою судді від 08.04.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

24.05.2024 з боку ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, а також ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, звернулась до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» з вимогами про визнання безпідставним та скасування боргу за природний газ у розмірі 47889,49 гривень: зобов`язання ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» списати з особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 заборгованість у сумі 47889,49 гривень; зобов`язання ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» привести баланс особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у відповідність до фактичного споживання газу згідно показників лічильника газу та сплачених грошових коштів.

13.06.2024 позивач надав суду відповідь на відзив.

Скориставшись своїм правом ОСОБА_1 надала до суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 04.07.2024 прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про визнання боргу безпідставним, списання заборгованості та приведення даних лічильника у відповідності до фактичного споживання. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, а також суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 18.09.24 витребувано докази з АТ «Одесагаз».

Ухвалою суду від 18.09.24 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті.

Представник позивача за первинним позовом ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», заходами електронного суду надала заяву щодо закриття провадження у справі, з мотивів відсутності станом на 20.01.25 у відповідача заборгованості перед ТОВ «Газопостачальна компанія « Нафтогаз України» та відсутності предмету спору.

Представник відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позом ОСОБА_1 - Кравець І.Г. надала заяву про закриття провадження у справі за зустрічним позовом з підстав відмови від позову, у зв`язку із задоволенням вимоги зустрічної позовної заяви відповідачем після пред`явлення позову.

Учасник справи в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи.

В матеріалах справи міститься заява позивача за первинним позвом та відповідача за зустрічним позовом адвоката М.Шелест щодо можливості розгляду справ за її відсутності.

Адвокактом Кравець І.Г. також до судового засіданя надано заяву про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши дійсні обставини справи щодо вирішення заявлених питань, суд прийшов наступного.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відсутній предмет спору провадження у справі підлягає закриттю.

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Правове значення категорії предмет спору і пов`язані із цим правові наслідки на час розгляду справи чітко визначені ЦПК України, саме із нею процесуальний закон пов`язує закриття провадження у справі в порядку пункту 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України (відсутність предмету спору, а не предмету позову).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який спір.

Як зазначає, представник позивача за первинним позовом у заяві про закриття провадження у справі, після звернення позивача до суду з відповідним позовом, відповідачем було передано актуальні показники лічильника газу,а позивачем в свою чергу, здійснено перерахунок заборгованості відповідача за спожитий газ та станом на 20.01.25 у відповідача відсутня заборгованість за спожитий газ, наявність якої зумовила зверненян позивача до суду.

Також суд звертає увагу на пояснення ОСОБА_1 , щодо її зустрічних позовних вимог, а саме ТОВ «ГК «Нафтогаз України» скасувало та списало з особистого рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 заборгованість у сумі 47889,49 гривень та привело у відповідність до фактичного споживиання газу згідно показників лічильника газу та сплачених грошових коштів у зв`язку з чим наразі має місце переплата, тобто відповідач за зустрічним позовом задвольнив зустрічні позовні вимоги після їх пред`явлення до суду.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

При викладених обставинах, суд вважає, що клопотання позивача про закриття провадження у справі підлягає задоволенню, у зв`язку з чим провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий газ підлягає закриттю з підстав, визначеної п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, за відсутністю предмета спору.

У відповідності до ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частина 3 цієї статті встановлює, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Судом встановлено, що відмова представника позивача за зустрічним позовом від даного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку про можливість прийняття відмови позивача від зустрічного позову та закриття провадження у справі.

Оскільки позивач за зустрічним позовом добровільно відмовилася від свого позову, надавши суду відповідну заяву, з наслідками відмови від позову згідно ст.256 ЦПК України остання ознайомлена, тому судові необхідно прийняти відмову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кравець І.Г., від її позову, а провадження по цивільній справі необхідно закрити.

11.02.25 представник ОСОБА_1 адвокат Корнишин Ю.О., заходами електронного суду надав заяву про розподіл судових витрат,в якій просить суд вирішити питання щодо стягнення з ТОВ «ГК «Нафтогаз України» понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 17500 гривень.

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. У частині третій вказаної статті зазначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пред`явлено зустрічний позов та ухвалою суду від 04.07.2024 його прийнято до провадження разом з первинним позовом ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, а отже їй стало достеменно відомо про зміст пред`явлених до неї вимог.

Від представника позивача надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Також відповідач за зустрічним позовом, після пред`явлення ОСОБА_1 зустрічного позову та ознайомлення зі змістом позовних вимог, відповідачем за зустрічним позовом було вчинені дії щодо перерахунку заборгованості, після здійснення кого виявилась відсутність заборгованість за спожитий природний газ.

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21) Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Отже суд встановив, що ОСОБА_1 пред`явлено зустрічний позов у якому міститься належне та розумне обґрунтування щодо порушення його прав Відповідачем, після пред`явлення нею позову та ознайомлення зі змістом позовних вимог, були вчинені відповідні дії внаслідок яких, виявлена відсутність заборгованості за спожитий природний газ.

Відтак, з врахуванням стандарту переваги більш вагомих доказів, суд вважає, що твердження представника позивача за зустрічним позовом про те, що після пред`явлення позову відповідачем було усунуто порушення прав позивача, є більш вірогідним, ніж протилежний.

Пунктом 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 8ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Так, на підтвердження понесених витрат по справі, представник позивача за зустрічним позовом адвокат Корнишин Ю.О. подав до суду договір № 24 про надання правової допомоги від 20.05.2024 року, додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 20.05.24 №24 року, акт №1 наданих послуг (детальний опис робіт (наданих послуг) від 10.02.25 року на суму 10500 гривень, рахунок №2 від 10.02.25, договір №21-05 про надання правничої допомоги від 21.05.2024, додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги від 21.05.24 №21-05, акт №1 приймання- передачі правничої допомоги від 27.01.25 сума 7000 гривень, розрахунок на оплату за надані послуги №1 від 27.01.2025. на суму 7000 грн.

Позивачем у зустрічній позовній заяві зазначено про судові витрати на правничу допомогу розміром 10500 гривень

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, чого стороною відповідача здійснено не було навіть у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5ст.137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6ст.137 ЦПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Враховуючи вищевикладене , керуючись принципами розумності, справедливості та доведеності , суд приходить до висновку що зазначеним критеріям відповідатиме розмір судових витрат , витрачених на професійну правничу допомогу , у розмірі 10500 грн., які підлягають стягненню на користь відповідача.

У зв`язку з чим суд вважає, що відмова позивача від позову зумовлена його фактичним задоволенням відповідачем, шляхом усунення порушення прав позивача, а відтак, відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачем у розмірі 10500 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.142,255,256,353,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий газ з підстав, визначеної п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України , за відсутністю предмета спору.

Закрити провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про визнання боргу безпідставним, списання заборгованості та приведення даних лічильника у відповідності до фактичного споживання , з підстав визначених п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, внаслідок відмови позивача від позову унаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (, місцезнаходження: м. Київ, вул Шолуденка, буд 1 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 (десять тисяч п`ятсот ) гривень.

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів після проголошення вступної та резолютивної частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повна ухвала складена 18.02.25.

Суддя Луняченко В. О.