04.03.2025 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5817/24
Провадження № 2/533/57/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді - Козир В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Заворотної К.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 (у режимі ВКЗ),

представника позивачки - адвоката Габуєва Г.Ю. (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2024 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Валько Віталій Сергійович через підсистему «Електронний суд» звернувся від імені та в інтересах позивачки до Крюківського районного суду міста Кременчук зі позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , у якій просив суд:

- стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 3200, 00 гривень;

- стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5000, 00 гривень;

- стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати, понесені позивачкою, а саме судовий збір в сумі 968,96 гривень, сервісний збір по оплаті судового збору в сумі 17,44 гривень, а також витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 гривень.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчук від 07 листопада 2024 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди передано за територіальною підсудністю на розгляд до Козельщинського районного суду Полтавської області (а.с. 22).

06 грудня 2024 року цивільна справа надійшла до Козельщинського районного суду Полтавської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024 цивільну справу розподілено головуючій судді Козир В.П. (а.с. 31).

09 грудня 2024 року ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області позовну заяву залишено без руху (а.с. 33-34).

16.12.2024 недоліки позовної заяви усунуто (а.с.38-41).

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 30 січня 2025 року (а.с.42-45).

25 січня 2025 року надійшла заява від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Габуєва Георгія Юрійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.50-52), яку ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області задоволено (а.с.53-54).

У судовому засіданні 30.01.2025 представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Габуєв Георгій Юрійович позовні вимоги підтримав та прохав їх задовільнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання 30.01.2025 та 20.02.2025 не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.49, 60).

Протокольною ухвалою суду від 20.02.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 27.02.2025, викликано у судове засідання позивачку для надання пояснень, визнано явку позивачки обов`язковою.

У судовому засіданні 27.02.2025 позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася.

Аргументи сторін

Позиція позивача (а.с. 2-4)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 березня 2024 року о 18 годині 30 хвилин у місті Кременчуці по вул. Переяслівська, буд. 40, відповідачка ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 211540, державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотрималася безпечного інтервалу та здійснила наїзд на автомобіль марки Ford Fiesta, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , та який стояв припаркований. У результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим ОСОБА_2 порушила вимоги п. 13.1 ПДР України. Після цього ОСОБА_2 залишила місце ДПТ, чим порушила вимоги п. 2.10 «а» ПДР.

Постановою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 17.04.24 по справі 537/1297/24 визнано винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу у сумі, що становить 3400,00 грн.

За інформацією від ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Франшиза згідно зі страховим полісом становить 3200,00 грн.

Страхове відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачки у сумі 3354,01 грн було страховою компанією перераховано 30.04.2024 за вирахуванням розміру франшизи у сумі 3200,00 гривень.

Представник позивачки зазначав, що станом на звернення до суду з позовною заявою відповідачкою відшкодування у розмірі 3200,00 грн (франшиза) позивачці не відшкодовано.

Окрім цього, представник позивачки зазначав, що дії відповідачки, яка після дорожньо-транспортної пригоди з самого початку намагалась покинути місце пригоди, вже самі по собі є непорядними та спрямованими на уникнення відповідальності, що у свою чергу, викликало у позивачки відчуття безпорадності та незахищеності від свавільних дій ОСОБА_2 . У момент дорожньо-транспортної пригоди позивачка перебувала за межами міста та лише після повернення до м. Кременчук приблизно після 20 години викликала працівників поліції, після чого була вимушена витрачати свій час на очікування та оформлення документів. При цьому номер телефону, повідомлений відповідачкою, виявився недійсним.

Зазначені події призвели до того, що позивачка була вимушена в позаробочий час замість того, щоб витрачати його на відпочинок та спілкування зі своїми близькими, шукати адвоката, звертатись до нього та нести витрати щодо сплати витрат на правничу допомогу. Між тим як відповідачка, у разі адекватного сприйняття подій та усвідомлення своєї вини та неприпустимості подібної поведінки, мала змогу самостійно відшкодувати суму франшизи, яка є очевидно невеликою та не обтяжливою для добровільної виплати.

У додатковій заяві про долучення доказів представник позивачки стверджував, що загальний розмір шкоди, завданої у результаті ДТП, склав 3354,01 грн, і така сума повністю була перерахована страховою компанією 30.04.2024 на картку ОСОБА_1 .

Позивачка у судовому засіданні такі доводи свого представника спростовувала. Пояснила, що приблизний розмір шкоди, завданої їй відповідачкою у результаті ДТП, складає 7000,00-8000,00 грн за підрахунками станції технічного обслуговування автомобілів, куди вона зверталася. Але вона погодилася з розміром шкоди, визначеним страховою компанією, у сумі 3554,01 грн. Пояснила також, що на даний час автомобіль не відремонтований, бо вона отримала тільки половину суми відшкодування. Пошкодження не перешкоджають переміщенню автомобіля. Докази на підтвердження характеру пошкоджень транспортного засобу не має, оскільки такі, на її думку, підтверджуються схемою ДТП, яку їй працівники поліції не вручали, з матеріалами справи про адміністративне правопорушення відносно відповідачки вона не ознайомлювалася. Оцінку пошкоджень не замовляла, адже це не обов`язково у тих випадках, коли потерпілий погоджується зі сумою страхового відшкодування від страховика.

При нормативному обґрунтуванні позову позивачка посилалася на статтю 131-2 Конституції України, статті 22, 23, 1166-1167, 1187, 1194 ЦК України, статті 29 ЦПК України, правові висновки Верховного Суду України у справі № 760/15471/15-ц (постанова від 03 жовтня 2018 року), у справі № 147/66/17 (постанова від 14 грудня 2021 року), у справі № 674/1666/14-ц (постанова від 23 січня 2019), у справі № 487/6970/20 (постанова від 25 травня 2022 року).

Позиція відповідача

Відповідачка не скористалась своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень на позов суду не надала, власну позицію щодо предмета спору не висловила.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивачка ОСОБА_1 є власницею транспортного засобу марки FORD FIESTA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що встановлено з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 67).

17.03.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП).

Постановою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 17 квітня 2024 року по справі №537/1297/24 постановлено визнати винною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу (а.с.12-14).

З цієї ж постанови суду вбачається, що 17.03.2024 о 18 год. 30 хв. у м. Кременчуці по вул. Переяслівська, буд. 40, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 211540 не дотрималася безпечного інтервалу та здійснила наїзд на авто Ford Fiesta, державний номерний знак НОМЕР_2 , котру припаркувала ОСОБА_1 , в результаті чого авто отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушено вимоги п. 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Також, 17.03.2024 о 18 год. 30 хв. у м. Кременчуці по вул. Переяслівська, буд. 40, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 211540 д.н.з. НОМЕР_1 , була причасна до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме не дотрималась безпечного інтервалу та здійснила наїзд на авто Ford Fiesta, державний номерний знак НОМЕР_2 , що стояло. Після цього залишила місце ДТП, чим порушила вимоги п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

З листа ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» від 30.04.2024 № 20-2, адресованому ОСОБА_3 , вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , яка перебувала за кермом автомобіля ВАЗ 211540, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відповідно до полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-3929246. Франшиза відповідно до полісу становить 3200,00 грн. Страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль Ford Fiesta, державний номерний знак НОМЕР_2 , за вирахуванням розміру франшизи буде перераховано за реквізитами, наданими у заяві на виплату (а.с.11).

30.04.2024 на карту НОМЕР_4 було зараховано 3354,01 грн від КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП (а.с 68).

Застосовані судом норми права

Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України (ЦКУ) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За статтею 23 ЦКУ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ч. 1 ст. 1167 ЦКУ моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦКУ джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів... Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ч. 1 ст. 1194 ЦКУ встановлено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

У статті 1 Закону України «Про страхування» (у редакції, чинній станом на дату вчинення ДТП) було визначено терміни, які вжито у законі у такому значенні:

50) страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства;

59) страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства;

68) страхувальник - особа, яка уклала із страховиком договір страхування або є страхувальником відповідно до законодавства;

69) страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством;

77) франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦКУ).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулював Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній станом на дату вчинення ДТП та станом на дату здійснення страхової виплати), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі - у редакції, чинній станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно зі п. 36.2 ст. 36 цього ж закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

-у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до абз. 4, 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зробленою у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15, від 12.12.2018 у справі № 758/2356/17-ц та від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

У відповідності до висновків Верховного Суду у постанові від 17.01.2020 у справі № 916/2554/17 відповідач як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, згідно зі статтями 1187, 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає зменшенню на суму франшизи.

Великою Палатою Верховного Суду також у справі № 754/1108/15-ц від 04.07.2018 зроблено правовий висновок, у відповідності до якого відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 05.12.2018 (сп. № 752/19570/15-ц) Верховний Суд зробив висновок, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

Щодо матеріальної (майнової шкоди) шкоди

З матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2024 року відбулася дорожньо-транспортна пригода ДТП) за участю двох транспортних засобів, під керуванням позивачки ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортний засіб, належний на праві власності позивачці ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження. Розмір збитків, завданих позивачці внаслідок ДТП, судом не було встановлено. Доказів на підтвердження характеру пошкоджень, їх обсягу та вартості відновлювального ремонту транспортного засобу позивачкою чи її представником не надано.

Позивачка просила суд стягнути з відповідачки майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка, на її думку, дорівнює розміру франшизи за договором страхування цивільно-правової відповідальності відповідачки - 3200,00 грн.

Предметом доказування у даній справі є наявність та розмір шкоди, завданої позивачці неправомірними діями відповідачки, що полягали у пошкодженні належного позивачці транспортного засобу.

Позивачка та її представник уважали, що такий розмір шкоди дорівнює розміру франшизи і доводиться відповідним листом страхової компанії, адресованим позивачці.

Суд не може погодитися з таким твердженням та уважає, що розмір шкоди мав би був доведений іншими належними та достовірними доказами, а самого лише листа страхової компанії недостатньо як доказу для переконання, що саме у такому розмірі шкода позивачці залишилася невідшкодованою. Адже вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу може становити й іншу суму (меншу або більшу), або взагалі суми страхового відшкодування може виявитися достатньо для ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Позивачка не надала доказів на підтвердження вартості реальних збитків у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, тобто розміру понесених нею втрат, яких вона зазнала у зв`язку зі пошкодженням транспортного засобу, або ж витрат, які вона мусить зробити для відновлення свого порушеного права (для ремонту автомобіля) у розмірі 6554,01 грн (3200,00 грн + 3354,01 грн), тобто розміру витрат (фактично понесених або таких, що плануються та є необхідними у майбутньому) на відновлення транспортного засобу, різницю між якими та страховою виплатою, зменшеною на розмір франшизи, просила стягнути з відповідачки у якості відшкодування.

Адже, відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, а за статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Відповідачка як водій, якого визнано винуватим у порушенні правил дорожнього руху та, як наслідок, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, згідно зі статтями 1187, 1194 ЦК України зобов`язана відшкодувати позивачці різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає зменшенню на суму франшизи.

Позивачкою ж доведено розмір страхової виплати, зменшений на суму франшизи, та підтверджено листом страховика розмір франшизи, але не доведено безпосередньо розмір шкоди та, відповідно, різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою, зменшеною на суму франшизи. Такі обставини підлягали обов`язковому доказуванню шляхом надання відповідних доказів (експертної оцінки або ж доказів на підтвердження витрат (фактичних або майбутніх) на відновлення пошкодженого автомобіля (квитанцій про оплату послуг СТО (станції технічного обслуговування), ремонту автомобіля, придбання запасних частин тощо, рахунків-фактур, актів виконаних робіт тощо), на що під час судового розгляду неодноразово суд звертав увагу представника позивача та позивачки, пропонуючи надати відповідні докази та роз`яснюючи наслідки їх ненадання.

Доказів проведення фактичного ремонту пошкодженого автомобіля позивачкою надано не було. Більш того позивачка підтвердила, що ремонт автомобіля не здійснювався, оскільки не отримано повну суму на відшкодування збитків. Отже автомобіль позивачки станом на дату розгляду справи у суді, за ствердженням самої позивачки, перебував у тому стані, що й після ДТП, й у позивачки відсутні були будь-які перешкоди зафіксувати обсяг пошкоджень, оцінити їх вартість та надати відповідні докази суду.

Відхиляє суд й аргументи позивачки про неознайомлення нею з матеріалами адміністративної справи № 537/1297/24, адже вона була потерпілою стороною у даній справі та не мала жодних перешкод для ознайомлення з її матеріалами. Клопотання про витребування доказів протягом тривалого судового розгляду справи позивачка чи її представник не заявляли.

Позивачкою не було доведено, що страхове відшкодування не покрило весь розмір завданої їй майнової шкоди, виходячи з розміру необхідного відновлювального ремонту. Ані протокол огляду, складений аварійним комісаром, ані звіт про експертну оцінку, ані рахунок на оплату майбутніх витрат на ремонт пошкодженого авта позивачкою не надано.

Суд погоджується з доводами позивачки про те, що проведення експертної оцінки для отримання страхового відшкодування від страховика не було обов`язковим, зважаючи на досягнення згоди щодо розміру страхового відшкодування між страховиком та позивачкою як особою, яка мала право на отримання відшкодування, у порядку, визначеному п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Проте у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» досягнення згоди між страховиком та потерпілим про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування надає право страховику здійснювати виплати без проведення експертизи, однак не звільняє потерпілого від обов`язку доведення перед судом наявності такої шкоди та її розміру для стягнення з винуватця ДТП.

Крім того, відсутність обов`язку у позивачки у розумінні п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснювати експертизу пошкодженого транспортного засобу для отримання страхового відшкодування не позбавляло її права та можливості довести перед судом факт таких пошкоджень та розмір шкоди за допомогою інших доказів, наприклад, рахунком з СТО про вартість відновлювального ренту, якого потребує пошкоджений автомобіль тощо.

Як правильно посилався представник позивачки у позовній заяві на ст. 22 ЦКУ збитками у розумінні закону є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). І такі витрати з боку позивачки підлягали доведенню під час судового розгляду на підставі належних, допустимих та достатніх доказів. Той факт, що за умовами договору страхування, укладеного відповідачкою зі страховиком її цивільно-правової відповідальності, розмір франшизи складає 3200,00 грн, не є безумовним та беззаперечним доказом того, що втрати позивачки, пов`язані з пошкодженням її транспортного засобу, такому розміру дорівнюють.

У постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, на яку правильно посилався представник позивачки у позовній заяві, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок щодо загального порядку відшкодування шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, зокрема, у п. 155 ВП ВС виснувала, що принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, у наведеній представником позивачки справі (№ 147/66/17) позивачем було надано суду звіт на підтвердження вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу у результаті його пошкодження у ДТП.

Тоді як у даній справі, яку розглядав суд, не було надано доказів на підтвердження фактичного розміру шкоди, для того, щоб суд зміг перевірити, чи відповідає сума, пред`явлена до стягнення (3200,00 грн) розміру різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Висновки Верховного Суду у справі № 760/15471/15, на які посилався представник позивачки у позовній заяві, є нерелевантними до обставин даної справи. У наведеній справі вирішувався спір між страховиком та страхувальником, а франшиза складала 0 грн.

Доводи представника позивачки, висловлені у додаткових письмових поясненнях, відповідно до яких загальний розмір шкоди, завданої позивачці у результаті ДТП, склав 3354,01 грн, і така сума повністю була перерахована страховою компанією 30.04.2024 на картку позивачки, суд не бере до уваги, адже позивачка наведені її представником обставини не підтвердила.

Положення п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, також не можна розцінювати як такі, що звільняють потерпілу особу від обов`язку доводити розмір збитків, тобто вартості втрат, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням авта, або ж вартості втрат, які потерпіла особа мусить зробити для відновлення пошкодженого авта.

Підсумовуючи все викладене вище, суд висновує, що для стягнення майнової шкоди з відповідачки як з винуватиці ДТП позивачкою не було надано суду достатньо належних та достовірних доказів на доведення розміру шкоди у сумі 3200,00 грн, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовляє.

Такий висновок суду у даній справі не суперечить висновку Верховного Суду у справі № 674/1666/14 (на яку також посилався представник позивачки, обгрунтовуючи позовні вимоги), відповідно до якого зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою.

Щодо моральної шкоди

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Позивачка просила загалом стягнути з відповідачки 5000,00 грн, обґрунтовуючи це тим, що зазначені вище події, а також поведінка відповідачки, яка після дорожньо-транспортної пригоди намагалася покинути місце пригоди, але була затримана сусідами, приховування нею номеру телефону та уникнення спілкування з позивачкою, а також відсутність будь-яких дій з боку відповідачки, спрямованих на добровільне відшкодування франшизи, сума якої є незначною, вже сама по собі є непорядною та спрямованою на уникнення відповідальності та незахищеності від свавільних дій відповідачки.

Такі події та поведінка відповідачки призвели до того, що позивачка вимушена була у позаробочий час замість того, щоб відпочивати та спілкуватися з рідними та друзями, шукати адвоката, нести витрати на правничу допомогу.

Факт вчинення відповідачкою ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої було пошкоджено транспортний засіб, належний позивачці ОСОБА_1 , винуватість ОСОБА_2 у вчинення автопригоди, порушенні нею Правил дорожнього руху та пошкодженні майна позивачки, а також факт залишення відповідачкою місця ДТП є встановленим на підставі постанови судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.04.2024 у справі № 537/1297/24, яка набрала законної сили 30.04.2024.

Такі обставини, встановлені стосовно відповідачки постановою суду в адміністративній справі, не підлягають доказуванню у даній справі, та не спростовані відповідачкою (ч. 5 ст. 82 ЦПК). У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України така постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнято постанова суду у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.

Суд уважає, що неправомірними по відношенню до позивачки діями відповідачки, що полягали, у вчиненні ДТП, пошкодженні транспортного засобу позивачки, залишення місця ДТП, відсутності активних дій, спрямованих на добровільне залагодження конфлікту та відшкодування залишку шкоди (розмір якої не був встановлений у даній справі), очевидно, що могла бути завдана моральна шкода позивачці.

Керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності, суд приходить до висновку, що від неправомірних дій відповідачки позивачка дійсно зазнала моральних страждань, які нею оцінені у сумі 5000,00 гривень, та задовольняє позовні вимоги в цій частині повністю. На переконання суду, такий розмір є розумним, справедливим та співмірним понесеним позивачкою стражданнями, внаслідок вчинення відповідачкою дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця ДТП, та зважаючи на поведінку відповідачки у подальшому (невжиття нею заходів з метою добровільного відшкодування шкоди, уникнення спілкування з позивачкою тощо).

Розподіл судових витрат

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору у сумі 968,96 грн (а.с. 1).

З урахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню частково (60,97 %), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідачки на користь позивачки у сумі 590,77 грн.

Крім того представник позивачки у судовому засіданні просив суд стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн (3000,00 грн за складення позовної заяви та 2000,00 грн за участь у судових засіданнях) та сервісний збір при оплаті судового збору у сумі 17,44 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат (ч. 1 ст. 140 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Зі сторони позивачки на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії):

1) договір про надання правової (правничої) допомоги від 26 вересня 2024 року № 54-24, укладений між Адвокатським об`єднанням «Право Студія» та ОСОБА_1 (а.с. 6-8), відповідно до якого в рамках цього договору замовник на підставі ст. 59 Конституції України та відповідного процесуального законодавства, доручає а виконавець відповідно до ст. 20, 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» бере на себе зобов`язання надавати юридичну (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, що передбачені даним договором, в інтересах замовника у зв`язку із захистом її прав та інтересів, представництво її перед будь якими юридичними та фізичними особами, у будь-яких правоохоронних органах, в тому числі від її імені (п.1.1); оплату за надані послуги замовник зобов`язаний здійснити впродовж тридцятиденного строку з моменту надання виконавцем конкретного виду правової (правничої допомоги) (п.4.1); оплату за складання документів (в тому числі, але не виключно, процесуальних документів, звернень, адвокатських запитів) виконавцем здійснюється замовником впродовж тридцятиденного строку з моменту ознайомлення замовника із складеними документами (п.4.2); оплата гонорару здійснюється у безготівковій формі шляхом його перерахування на поточний рахунок виконавця (п.4.3);

2) додаток № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 54-24 від 16.10.2024, яким встановлено розміри гонорару за надання правової допомоги (а.с. 9);

3) платіжну інструкцію від 14.02.2025 про здійснення оплати за договором від 26.09.2024 № 54-24 на суму 5000,00 грн (а.с. 70).

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі сторони позивачки надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених нею витрат на правничу допомогу, у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: договір про надання правничої допомоги; платіжну інструкцію тощо. Такі докази завчасно були направлені відповідачці.

Відповідачка клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги не заявляла.

Оскільки позовна заява позивачки підлягає задоволенню частково то на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141, ст. 137 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у сумі 3048,50 грн (5000,00 грн х 60,97 % = 3048,50 грн).

На думку суду, судові витрати, понесені позивачкою, у такому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності та не є явно несправедливими. Решту суми витрат (1951,50 грн) слід залишити за позивачкою.

Сума витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, у сумі 17,44 грн (сума комісійної винагороди банку) підтверджується квитанцією від 28.10.2024 (а.с. 1). Така сума витрат підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки у відповідності до положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України також пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 10,63 (17,44 грн х 60,97 % = 10,63 грн).

Керуючись статтями 12, 76-82, 89, 133, 137, 141, 142, 259, 263-265, 268, 282 ЦПК України, нормами матеріального права та висновками Верховного Суду, наведеними у мотивувальній частині рішення, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення зі ОСОБА_2 майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 3200 гривень 00 копійок - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення зі ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 5000,00 гривень - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5000,00 гривень.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді понесених витрат на сплату судового збору у сумі 590 гривень 77 коп., додаткових витрат, пов`язаних із необхідністю сплатити судовий збір, у сумі - 10 гривень 63 коп., витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3048 гривень 50 коп., а разом - 3649 гривень 90 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ; тел.: НОМЕР_6 ).

Представник позивача: адвокат Валько Віталій Сергійович (адреса: проспект Соборний/вул. Миру, буд.13, офіс 116, місто Запоріжжя, Запорізької області, 69126; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; тел.: НОМЕР_8 ).

Представник позивача: адвокат Габуєв Георгій Юрійович (адреса: проспект Соборний/вул. Миру, буд.13, офіс 116, місто Запоріжжя, Запорізької області, 69126; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; тел.: НОМЕР_10 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 ).

Повне рішення складено та підписано суддею 04 березня 2025 року. Рішення не оголошувалося у зв`язку з неявкою усіх учасників справи у судове засідання.

Суддя В.П. Козир