Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/10/25
Номер провадження2/711/604/25
РІШЕННЯ
05 березня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Подуфали О.В.,
представника позивача, адвоката Попової І.П.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
адвоката Павленко М.В.,
представника відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» Харченка О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вона є власником транспортного засобу марки Renault Trafik д.н.з. НОМЕР_1 , який був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 13.03.2024 о 19 год 40 хв в м. Черкаси на перехресті вул.Благовісної та вул. Чехова.
Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.03.2024 у справі №711/2163/24, відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки останній, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті з вул.Благовісною, перед початком руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки Renault Trafik д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі.
Згідно полісу №ЕР-217761354, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС».
На момент вчинення ДТП відповідачем ОСОБА_1 , в транспортному засобі, що належить позивачу, перебували позивач, її малолітній син та чоловік, який керував транспортним засобом.
15 березня 2024 року, чоловік позивача ОСОБА_3 звернувся з письмовим повідомленням до ПрАТ «СГ «ТАС» про настання дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки страхова компанія не вживала заходи для здійснення огляду пошкодженого автомобіля, що належить позивачу, 17 квітня 2024 року позивач звернулася до судового експерта автотоварознавця Березовського А.А., у якого замовила автотоварознавче дослідження для визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Renault Trafik д.н.з. НОМЕР_1 .
За проведення автотоварознавчого дослідження позивач сплатив 4500 грн.
Крім того, як стверджує позивач у мотивувальній частині позову, нею понесено витрати на оплату послуг автостоянки пошкодженого автомобіля в розмірі 2381 грн.
Як зазначає позивач у позові, після складення висновку експерта №48 від 17.04.2024, вона звернулася до страхової компанії із заявою, в якій просила відшкодувати їй вартість матеріального збитку згідно даних, що визначені в означеному документі.
29 квітня 2024 року ПрАТ «СГ «ТАС» сплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 155871,16 грн. Крім того, 13 травня 2024 року ОСОБА_1 сплатив позивачу 3223,80 грн в рахунок відшкодування розміру франшизи.
Оскільки сплачені відповідачами суми страхового відшкодування та франшизи не покрили повний розмір, завданого позивачу матеріального збитку, позивач намагалася врегулювати спір у позасудовому порядку шляхом направлення відповідачам листів-вимог, що лишилися без належного реагування зі сторони останніх.
Обгрунтовуючи правові підстави та розмір моральної шкоди, позивач посилається на норми п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, а також у мотивувальній частині позову вказує на те, що винними діями відповідача ОСОБА_1 позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та переживаннях із приводу перенесеного нервового навантаження під час ДТП, пошкодження майна та позбавлення можливості користуватися ним, що завдало позивачу незручності у повсякденному житті.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 09 год 00 хв 30 січня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси.
20 січня 2025 року від представника відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» за довіреністю Харченка О.Д. до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхідний №2354). У цій заяві по суті справи представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» позовні вимоги повністю не визнає.
Обгрунтовуючи не визнання позовних вимог, представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» у відзиві на позовну заяву зазначає, що страховою компанією було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у повній відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на підставі висновку експерта №48 від 17.04.2024 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ марки Renault Trafik, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження при ДТП 13.03.2024, що був поданий позивачем.
Водночас, оскільки автотоварознавець ОСОБА_4 , під час визначення матеріального збитку, до таких складових як вартість ремонтно-відновлювальних робіт, вартість матеріалів та запасних частин, визначив їх розмір із застосуванням податку на додану вартість в розмірі 20%, то ПрАТ «СГ «ТАС» здійснила виплату позивачу страхового відшкодування за мінусом означеного податку, що сукупно становить 155 921,16 грн з врахуванням франшизи в сумі 3200 грн.
Оскільки ПрАТ «СГ «ТАС» перед позивачем свої зобов`язання, згідно наданих нею доказів та документів, виконало і ніяких законних підстав для проведення будь-яких інших доплат немає, тому представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» просить суд у задоволенні позову відмовити.
Крім того, 27 січня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, що поданий представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Павленко М.В. (вхідний №3329).
Обгрунтовуючи заперечення проти пред`явлених позовних вимог, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Павленко М.В. у відзиві на позов зазначає, що позовні вимоги її клієнтом не визнаються повністю з огляду на таке.
Щодо висновку експерта як основного доказу на підтвердження позовних вимог, то представник відповідача Масленникова О.Д. у відзиві зазначає, що оскільки у цьому документів не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, а також відсутнє попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, як і відсутня вказівка, що він підготовлений для суду, тому такий доказ не є належним.
Щодо експертних витрат в розмірі 4500,00 грн, то адвокат Павленко М.В. у відзиві вказує, що це не є позовними вимогами, а є судовими витратами, про які позивач не заявляє в позові, а зазначає, що судові витрати в нього складають лише судовий збір та витрати на правничу допомогу. Витрати на проведення експертизи можуть бути враховані, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ.
Щодо заявлених витрат на зберігання пошкодженого транспортного засобу на автостоянці в розмірі 2381,00 грн, то відповідачем ОСОБА_1 означена позовна вимога не визнається з підстав того, що позивачем не надано будь яких доказів того, що ці витрати були понесені саме в межах позовних вимог, стосовно пошкодженого автомобіля, а також матеріали позовної заяви не містять доказів, на якій саме стоянці зберігався пошкоджений автомобіль та якими договірними документами підтверджується таке зберігання.
У цьому контексті представник відповідача Масленникова О.Д. додатково звертає увагу суду, що до позовної заяви не надано квитанції чи касового чеку про оплату послуг за зберігання транспортного засобу, відсутні будь які інші документи, які б це підтверджували цей факт. Надано лише доказ переведення коштів ФОП ОСОБА_5 , статус «успішно», сума співпадає з сумою, яка заявлена позивачем, будь яких інших доказів на підтвердження цієї суми позивачем не додано.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 41 617,93 грн, то представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Павленко М.В. зазначає наступне.
Як вбачається із позовної заяви позивач зазначає, що отримані кошти не покрили повний розмір завданого позивачу матеріального збитку, проте не вказує який саме розмір такого збитку. Так, до позовної заяви позивачкою не було надано доказів на підтвердження обставин щодо понесеного збитку, наприклад, проведення ремонту (в т.ч. і часткового) пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, зокрема, здійснення фактичної оплати вартості робіт, запчастин, матеріалів тощо.
У цьому контексті представник відповідача у відзиві зазначає, що позивач за позовною заявою просить стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди (різниця у вартості ремонту транспортного засобу) та страховим відшкодуванням. При цьому, заявлені позовні вимоги обґрунтовує на підставі висновку СПД ОСОБА_4 , будь яких інших доказів різниці вартості ремонту позивачем не надано, навіть на підтвердження часткового проведеного ремонту.
Підсумовуючи викладені обгрунтування щодо не визнання позовних вимог в означеній частині, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Павленко М.В. у відзиві зазначає, що оскільки до позовної заяви не надані докази на підтвердження реальності понесених витрат, адже розмір збитків має бути підтверджений актом виконаних робіт, що підтверджує факт вже проведеного ремонту, тобто реальні збитки, а докази на підтвердження розміру матеріальної шкоди відсутні, тому, надані позивачкою докази на підтвердження розміру завданого пошкодженням автомобіля збитку є суперечливими та викликають сумніви у їх достовірності.
Стосовно стягнення моральної шкоди, то представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Павленко М.В. у відзиві зазначає, що, враховуючи відсутність надання підтверджуючих доказів на понесені майнові витрати, витрати на лікування та беручи до уваги, що позивачка взагалі не була учасником ДТП, то моральна шкода не підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.
Також 27 та 29 січня 2025 року на адресу суду, через підсистему «Електронний суд», від представника позивача адвоката Попової І.П. надійшли відповіді на відзив як представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Павленко М.В. (вхідний №3525), так і представника ПрАТ «СГ «ТАС» Харченка О.Д. (вхідний №3828), у яких адвокат Попова І.П. зазначає, що доводи, вказані у відзивах на позов як відповідача ОСОБА_1 , так і відповідача ПрАТ «СГ «ТАС», є безпідставними і спростовуються матеріалами позовної заяви, а тому просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.01.2025 у розгляді справи №711/10/25 було оголошено перерву до 14 год 30 хв 13 лютого 2025 року.
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.02.2025 у розгляді справи №711/10/25 було оголошено перерву до 14 год 00 хв 28 лютого 2025 року з метою надання стороною позивача для огляду оригіналу висновку автотоварознавчого дослідження №48 від 17.04.2024, що складений автотоварознавцем ОСОБА_4 .
У судовому засіданні, що призначено 28 лютого 2025 року о 14 год 00 хв представник позивача адвокат Попова І.П. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, що викладені у позовній заяві, а також у відповідях на відзив як представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Павленко М.В., так і представника ПрАТ «СГ «ТАС» Харченка О.Д., просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвоката Павленко М.В. у судовому засіданні, що відбулося 28 лютого 2025 року, заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково звернула увагу суду на той факт, що у висновку автотоварознавчого дослідження №48 від 17.04.2024, що складений автотоварознавцем ОСОБА_4 , зазначений vin-код автомобіля, що не відповідає дійсному, що міститься у свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу, що, на думку представника відповідача, є підставою для визнання неналежним означеного доказу.
28 лютого 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 16 год 30 хв 05 березня 2025 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію представника позивача, висловлену як письмово, так і під час проголошення вступного слова, а також позицію представників відповідачів, що викладені письмово та проголошені у вступних словах, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.03.2024 у справі №711/2163/23 (провадження №3/711/825/24) ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У вказаній постанові судом встановлено, що 13.03.2024 року о 19.40 год. в м.Черкаси, на перехресті вул. Благовісна - вул. Чехова, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті з вул. Благовісна, перед початком руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с. 13-14).
Частиною 3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262-IV передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Частиною 2 ст.3 означеного Закону встановлено, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що постанова Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.03.2024, додана позивачем до позову у формі роздруківки із Єдиного державного реєстру судових рішень, є належним і допустимим доказом у цивільній справі №711/10/25.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У зв`язку із викладеним суд робить висновок, що постанова Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.03.2024 у справі №711/2163/23 (провадження №3/711/825/24) підтверджує ті юридичні факти, що подія ДТП мала місце 13.03.2024 о 19 год 40 хв у м.Черкаси, на перехресті вул. Благовісна - вул. Чехова, за участю транспортних засобів: ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , а також підтверджує той факт, що винним в означеній дорожньо-транспортній пригоді, у встановленому законом порядку, визнаний відповідач у справі ОСОБА_1 .
Із копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-217761354 від 07.11.2023 суд встановив, що забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 ; строк дії договору: з 08.11.2023 до 07.11.2024 включно; страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 160 000 грн; розмір франшизи 3200 грн; страховиком є ПрАТ «Страхова група «ТАС» (а.с.17).
Із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, водій транспортного засобу Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 повідомив ПрАТ «СГ «ТАС» про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 13.03.2024 о 19 год 40 хв у м.Черкаси, на перехресті вул.Благовісна - вул. Чехова (а.с. 20-21).
Водночас із листа-відповіді ПрАТ «СГ «ТАС» №032 від 05.04.2024, що адресований позивачу, суд встановив, що страхова компанія повідомила ОСОБА_2 , що нею вчасно замовлено огляд пошкодженого автомобіля Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 , однак експерт з об`єктивних причин пропустив 10-денний термін огляду пошкодженого транспортного засобу, однак проведення огляду більше 10 днів з моменту написання заяви є цілком законним (а.с. 22).
Також із означеного письмового доказу, що безпосередньо суд дослідив під час судового засідання, встановлено, що під час огляду автотоварознавцем автомобіля марки Renault Trafik д.н.з. НОМЕР_1 , що мало місце 13.04.2024 за адресою: м. Черкаси, вул. Героїв Дніпра, 32, були присутніми: ОСОБА_3 (представник власника) та ОСОБА_1 (водій, з вини якого сталась 13.03.2024 дорожньо-транспортна пригода). Протокол підписаний його учасниками без будь-яких зауважень чи заперечень. Також в означеному протоколі автотоварознавцем номер кузова автомобіля, що останнім оглядався, вказаний наступний: НОМЕР_4 , що узгоджується із фото №6 фототаблиці до Висновку експерта №48 автотоварознавчого дослідження.
Крім того, із дослідженого додатку до означеного висновку автотоварознавчого дослідження, а саме: фотокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 22.04.2021, суд встановив, що власником автомобіля марки Renault Trafik д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі): НОМЕР_4 , є ОСОБА_2 , тобто позивач (а.с.23-54).
Також, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні письмового доказу, що міститься на а.с. 57, суд встановив, що 23.04.2024 о 18 год 42 хв на карту № НОМЕР_6 , що належить ФОП ОСОБА_5 , було успішно перераховано 2381 грн. Як стверджувала представник позивача адвокат Попова І.П., означені кошти були перераховані позивачем ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_5 за послуги стоянки пошкодженого автомобіля за адресою: АДРЕСА_1 .
Із роздруківки руху коштів по банківській картці № НОМЕР_7 за 29.04.2024 суд встановив, що 29.04.2024 о 15 год 11 хв ПрАТ «СГ «ТАС» перерахувало ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 155871,16 грн як страхове відшкодування (а.с.60). Водночас у судовому засіданні представник позивача адвокат Попова І.П. визнала той факт, що 155871,16 грн це сума страхового відшкодування, що отримала позивач ОСОБА_2 безпосередньо на свій картковий рахунок, проте банківською установою, що емітувала банківську картку, якою користується позивач і на яку ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило перерахування суми страхового відшкодування, було знято 50 грн в рахунок комісії. Отже, загальний розмір страхового відшкодування, що отримала позивач ОСОБА_2 від ПрАТ «СГ «ТАС» становить 155921,16 грн.
Із письмових доказів, що знаходяться на а.с. 61-62, суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 13.05.2024, двома трансакціями, перерахував на картковий рахунок позивача ОСОБА_2 грошові кошти у загальній сумі 3223,80 грн в рахунок відшкодування франшизи. Факт отримання позивачем ОСОБА_2 означеної вище суми коштів у рахунок відшкодування франшизи від відповідача ОСОБА_1 , беззастережно визнала представник позивача адвокат Попова І.П. у судовому засіданні, що відбулося 30.01.2025.
Також до відповіді на відзив представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Павленко М.В. представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Поповою І.П. долучено роздруківку із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у формі безкоштовного запиту щодо ФОП ОСОБА_5 , що також був безпосередньо досліджений судом у судовому засіданні, що відбулося 13.02.2025. Зокрема, із цього засобу доказування суд встановив, що місцезнаходженням ФОП ОСОБА_5 є будинок АДРЕСА_1 , а видом його діяльності є технічне обслуговування наземного транспорту.
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами як на підтвердження своїх позовних вимог, так і заперечень проти них, дійшов наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.
У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази тому юридичному факту, що, пошкоджений під час ДТП, що мало місце 13.03.2024, автомобіль Renault Trafik д.н.з. НОМЕР_1 відновлений позивачем, станом на час розгляду справи судом, а тому суд дійшов висновку про необхідність розгляду конкретної позовної вимоги з призми вартості матеріалів і робіт, необхідних для відновлення означеного автомобіля позивачем у майбутньому.
На підтвердження розміру матеріального збитку, що завданий відповідачем ОСОБА_1 позивачу ОСОБА_2 внаслідок пошкодження належного їй автомобіля Renault Trafik д.н.з. НОМЕР_1 , стороною позивача долучено до позовної заяви копію висновку експерта №48 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ марки Renault Trafik, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження при ДТП 13.03.2024, що складений автотоварознавцем ОСОБА_4 (далі Висновок №48).
Частиною 1,2 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 1 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Водночас, ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами1,2,3 ст.83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Частиною 1 ст.95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Дослідивши безпосередньо у судовому засіданні Висновок №48, суд дійшов висновку, що цей письмовий доказ є засобом доказування, у розумінні ч.2 ст.76 ЦПК України, та відповідає критерію належності доказів, поданий позивачем разом із позовною заявою, та містить інформацію, що стосується предмету доказування.
Водночас посилання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Павленко М.В. як у відзиві на позовну заяву, так і у вступному слові, про те, що Висновок №48 є неналежним і недопустимим доказом, оскільки, відповідно до вимог статті 106 ЦПК України, в ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, а також відсутнє попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, як і відсутні вказівки, що він підготовлений для суду, суд відхиляє з огляду на таке.
Суд звертає увагу учасників справи, що Висновок №48 не є висновком судово-автотоварознавчої експертизи, а є автотоварознавчим дослідженням, що замовлене позивачем, в тому числі з метою позасудового врегулювання виплати страхового відшкодування.
Різниця цих двох понять (експертизи та експертного дослідження) викладена у п.1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) (далі Інструкція №53/5). Єдине, що поєднує ці два поняття це зовнішня форма, у якій відображаються результати їх проведення, - це висновок експерта.
Суттєвими відмінностями означених понять є попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України (під час проведення експертизи це обов`язкова складова, а під час виготовлення експертного дослідження такої вимоги чинне законодавство не передбачає), а також те, що у експертизі зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду на відміну від експертного дослідження, для якого така вимога не передбачена.
Оскільки Висновок №48 є автотоварознавчим дослідженням тому щодо його форми і змісту не розповсюджуються положення ст.106 ЦПК України, а відповідно такий письмовий доказ може не містити як зазначення про те, що він підготовлений для подачі до суду, так і відомості про те, що автотоварознавець обізнаний про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України.
З огляду на викладене, беручи до уваги, що Висновок №48 містить інформацію, що стосується предмету доказування у цій категорії справ, тому суд дійшов висновку про застосування даного засобу доказування до спірних правовідносин з призми не як висновку експерта, а як письмового доказу.
У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що Висновок №48 застосований ПрАТ «СГ «ТАС» для визначення розміру страхового відшкодування та його виплати позивачу ОСОБА_2 . Будь-яких зауважень зі сторони відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» щодо змісту, форми та даних Висновку №48 матеріали цивільної справи не містять.
Щодо тверджень представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Павленко М.В. про те, що, оскільки у таблиці 1.1 «Ідентифікація об`єкту дослідження» невірно зазначений ідентифікаційний номер автомобіля Renault Trafik д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: НОМЕР_3 , замість вірного: НОМЕР_4 , а тому Висновок №48 не є належним засобом доказування предмету позову, то суд вважає його помилковим з огляду на таке.
Як вбачається із безпосередньо дослідженого у судовому засіданні Висновку №48, під час огляду автотоварознавцем ОСОБА_4 автомобіля Renault Trafik д.н.з. НОМЕР_1 , що мало місце 13.04.2025, у протоколі огляду транспортного засобу зазначений номер кузова: НОМЕР_4 , тобто той, що міститься у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, а також той, що міститься на фото №6 фототаблиці до Висновку №48.
Таким чином, суд дійшов висновку, що автотоварознавцем ОСОБА_4 оглядався, на предмет визначення розміру матеріального збитку, транспортний засіб марки Renault Trafik д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова якого є наступним: НОМЕР_4 . Цей факт також підтверджується підписом безпосередньо відповідача ОСОБА_1 у протоколі огляду ТЗ від 13.04.2024.
У зв`язку із цим, зазначення у таблиці 1.1 «Ідентифікація об`єкту дослідження» невірного ідентифікаційного номера автомобіля Renault Trafik д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: НОМЕР_8 , замість вірного: НОМЕР_4 , є очевидною технічною помилковою, що допущена автотоварознавцем ОСОБА_4 під час складення Висновку №48 і жодним чином не впливає на розмір матеріального збитку, що визначений вказаним автотоварознавцем і відображений у резолютивній його частині. Вказаний факт визнав і сам автотоварознавець ОСОБА_4 , що підтверджується листом №14/1 від 17.02.2025, оригінал якого судом долучено до матеріалів справи протокольною ухвалою від 28.02.2025.
У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом, у випадку не згоді зі змістом та/або результатом Висновку №48, заявити клопотання про призначення судово-автотоварознавчої експертизи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 (далі Закон №1961) у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 28 Закону №1961 у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 29 Закону №1961 у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно з п. 32.7 ст. 32 Закону №1961 у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, страховик не відшкодовує, зокрема, шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.
У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року по справі № 755/7666/19 зроблено висновок, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З аналізу означених норм матеріального права, а також висновку Верховного Суду щодо застосування положень ст.1194 ЦК України в аналогічних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позивач як фізична особа, майно якої пошкоджено внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 , має право на компенсацію всього розміру матеріального збитку, що завданий внаслідок пошкодження її майна.
Таким чином, із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню розмір матеріального збитку в сумі 42 496,77 грн (201641,73 грн (матеріальний збиток згідно Висновку №48) 155921,16 грн (розмір страхового відшкодування) 3223,80 грн (добровільно сплачений відповідачем ОСОБА_1 розмір франшизи позивачу).
Частинами 1, 3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Водночас суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із ПрАТ «СГ «ТАС» недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 878,84 грн задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Заявляючи означену позовну вимогу до відповідача ПрАТ «СГ «ТАС», позивач у мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує її тим, що цим відповідачем неправильно визначено розмір страхового відшкодування, з призми того, що ліміт відповідальності, згідно полісу №ЕР-217761354, складає 160000 грн. Оскільки розмір матеріального збитку, що визначений у Висновку №48, значно перевищує означений ліміт відповідальності, то страхова компанія мала б здійснити розрахунок страхового відшкодування з призми ліміту відповідальності (160000 грн) за мінусом розміру франшизи (3200 грн). Водночас, оскільки страхова компанія виплатила позивачу 155921,16 грн, то розмір недоплаченого страхового відшкодування складає 878,84 грн (160000 3200 155921,16).
Проте суд не погоджується із означеною підставою заявленої позовної вимоги з огляду на таке.
У тексті Закону №1961 слова «ліміт відповідальності страховика» у всіх відмінках замінено словами «страхова сума» у відповідному відмінку згідно із Законом № 5090-VI від 05.07.2012.
Пунктом 9.1 ст.9 Закону №1961 у редакції, чинні на день виникнення спірних правовідносин, встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
З аналізу означеної норми Закону №1961 суд робить висновок, що страхова сума це максимальний розмір страхового відшкодування за певний вид шкоди.
Абзацом 2 п.36.2 ст.36 Закону №1961 у редакції, чинні на день виникнення спірних правовідносин, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
У конкретному випадку, ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу безпосередньо на рахунок потерпілої особи ( ОСОБА_2 ), а відповідно правомірно (згідно абз. 2 п.36.2 ст.36 Закону №1961) зменшило суму страхового відшкодування на ставку податку на додану вартість (20%).
Оскільки матеріальний збиток згідно Висновку №48 без податку на додану вартість складає 159121,16 грн (а.с.70), тобто менше страхової суми (160000 грн), то ПрАТ «СГ «ТАС» обгрунтовано здійснило розрахунок страхового відшкодування з призми саме розміру матеріального збитку, що підлягає виплаті страховою компанією, що становить 159121,16 грн, а не 160000 грн, що є максимальною страховою сумою.
Крім того, оскільки поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-217761354 від 07.11.2023 містить обумовлений його сторонами розмір франшизи 3200 грн, то матеріальний збиток без податку на додану вартість та франшизи складає 155921,16 грн (159121,16 3200).
Оскільки відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 155921,16 грн, що визнається і представником позивача, то суд не вбачає правових підстав до стягнення із ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача 848,84 грн, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.
Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_1 2381 грн в рахунок компенсації витрат на стоянку пошкодженого транспортного засобу, то суд зазначає про таке.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що вказано у ст.76 ЦПК України.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 основного Закону України.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
На підтвердження обгрунтованості означеної позовної вимоги позивачем суду надано два письмові докази: 1) роздруківку трансакції на карту № НОМЕР_6 , що належить ФОП ОСОБА_5 , за 23.04.2024, згідно даних якої було успішно перераховано 2381 грн о 18 год 42 хв; 2) роздруківку із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у формі безкоштовного запиту щодо ФОП ОСОБА_5 , місцезнаходженням якого є будинок АДРЕСА_1 , а видом його діяльності є технічне обслуговування наземного транспорту.
Суд, безпосередньо дослідивши означені засоби доказування дійшов висновку, що ними не підтверджується факт існування між позивачем та ФОП ОСОБА_5 договірних відносин щодо зберігання пошкодженого транспортного засобу, а відповідно і оплату таких послуг позивачем у розмірі 2381 грн, з огляду на таке.
Статтею 936 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.
Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.
Водночас форма договору зберігання законодавцем встановлена статтею 937 ЦК України, відповідно до якої договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.
Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.
Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків.
Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.
Проте матеріали цивільної справи не містять жодного належного і допустимого доказу, в розумінні положень ст.937 ЦК України у взаємозв`язку із положеннями ст.77 ЦПК України, яким би підтверджувався факт укладення між позивачем та ФОП ОСОБА_5 договору зберігання пошкодженого автомобіля.
Також і роздруківка трансакції на карту № НОМЕР_6 на суму 2381 грн не є належним і допустимим доказом існування між позивачем та ФОП ОСОБА_5 договірних відносин щодо зберігання пошкодженого автомобіля. Більше того, що із означеної роздруківки взагалі неможливо встановити, хто перерахував 2381 грн ФОП ОСОБА_5 , за що перерахував та на підставі чого.
Водночас посилання представника позивача як на факт існування договірних відносин між позивачем та ФОП ОСОБА_5 щодо зберігання пошкодженого автомобіля, не те, що місце огляду останнього та місцезнаходження ФОП ОСОБА_5 є ідентичними, тобто: АДРЕСА_1 , то суд його відхиляє, оскільки таке співпадіння саме по собі без надання належних і допустимих доказів існування договірних відносин, його ціноутворення, строку зберігання, тощо безумовно не свідчить про наявність правових підстав для стягнення витрат на стоянку пошкодженого авто.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні означеної позовної вимоги.
Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи в розмірі 4500 грн, то суд зазначає про таке.
Матеріалами справи підтверджується як факт замовлення позивачем складення автотоварознавцем ОСОБА_4 . Висновку №38, так і факт його складення означеним товарознавцем та сплата позивачем за виконану роботу останнім в сумі 4500 грн (а.с.23-56).
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Отже, одним із основних завдань цивільного судочинства є саме справедливий розгляд цивільних справ.
Частиною 3 ст.2 ЦПК України визначено основні засадами (принципи) цивільного судочинства, серед яких: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність та пропорційність.
Як підтверджується матеріалами справи, Висновок №48 позивачем був замовлений першочергово для його подачі до ПрАТ «СГ «ТАС» з метою справедливого визначення розміру страхового відшкодування, а вже потім цей письмовий доказ був використаний для підготовки та подачі позовної заяви до суду.
У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення вартості складення Висновку №48 лише із відповідача ОСОБА_1 , без пропорційного її пред`явлення до іншого відповідача ПрАТ «СГ «ТАС», яке і використало означений висновок для визначення розміру страхового відшкодування, не відповідає принципу як верховенства права, так і не спрятиме справедливому вирішенню цивільної справи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин принципу верховенства права, а відповідно і визначення розміру витрат на складення Висновку №48 безпосередньо із відповідача ОСОБА_1 .
Оскільки вартість складення Висновку №48 становить 4500 грн, а матеріальний збитком 201641,73 грн, з яких розмір збитків, що підлягає компенсації за рахунок страхової компанії 155921,16 грн, що становить 77,33% від загального розміру матеріальних збитків, а за рахунок ОСОБА_1 45 720,57 грн (201641,73 грн 155921,16 грн), що становить 22,67% від загального розміру матеріальних збитків, то розмір витрат на проведення експертизи, що підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_1 , складає 1020,15 грн (4500 грн х 0,2267).
Водночас позивачем не заявлено позовної вимоги про стягнення із відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» витрат на складення Висновку №48, що, керуючись ч.1 ст.13 ЦПК України, є процесуальною перешкодою до стягнення із відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» таких витрат.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
У зв`язку із цим суд дійшов висновку, що факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження його особистого автомобіля з вини відповідача ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи.
Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд зазначає про таке.
Як встановлено судом із мотивувальної частини позовної заяви, а також із пояснень представника позивача у судовому засіданні, завдання моральної шкоди відповідачем ОСОБА_1 позивач пов`язує із негативними емоціями та переживаннями із приводу перенесеного нервового навантаження під час ДТП, пошкодження майна та позбавлення можливості користуватися ним, що завдало позивачу незручності у повсякденному житті, а також із бездіяльністю відповідача ОСОБА_1 , його активним супротивом у відшкодуванні збитків, а також витрачанням часу та коштів для звернення до суду з метою захисту порушених прав.
На переконання суду, будь-яка нормально реагуюча людина відчуває достатньо сильні душевні страждання внаслідок протиправного пошкодження її цінного майна. До такого цінного майна належить, в тому числі, особистий транспортний засіб, який дає людині можливість швидко і комфортно пересуватися в будь-який час на власний розсуд.
Згідно керівних роз`яснень, що викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи достатньо сильний ступень пошкодження майна позивача, категорію пошкодженого майна, відсутність повного відшкодування завданої шкоди протягом майже року, суд вважає достатнім стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 8000 грн.
Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Водночас, питання розподілу витрат позивача на надання професійної правничої допомоги суд не здійснює, оскільки крім попередньо (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, де міститься інформація про розмір означених витрат, матеріали справи не містить доказів, перелік яких викладений у ст.137 ЦПК України. Крім того, представником позивача, до часу переходу до стадії ухвалення судового рішення, не зроблена заява про надання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Вказані обставини є процесуальною перешкодою у розподілі витрат позивача на надання професійної правничої допомоги безпосередньо цим судовим рішенням.
Керуючись ст. 23, 936, 937, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. 9, 22, 28, 29, 32, 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, ст. 2, 12, 13, 43, 76, 77, 80, 81, 82, 83, 89, 95, 133, 141, 244, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд
позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 884 (вісімсот вісімдесят чотири) гривні 05 (п`ять) копійок судового збору.
У іншій частині позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишити без задоволення.
У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складене 05 березня 2025 року.

Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_10 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_3 .
Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», код ЄДРПУО: 30115243, місцезнаходження: м. Київ, проспект Берестейський, 65.

Головуючий: О. В. Петренко