ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4069/24 Номер провадження 22-ц/814/413/25Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сальної Н.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Курила В.О.,

представника відповідача (Полтавської обласної прокуратури) Цибульської Н.М.,

представника відповідача (Головного Управління Національної поліції у Полтавській області) Хикевич Т.В.,

представника відповідача (Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області) Ткаченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Головного Управління Національної поліції у Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування, прокуратури

УСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просила суд стягнути з Державного бюджету України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів державного бюджету на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 603 978, 40 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000,00 грн, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року у справі № 545/2959/16, що набрало законної сили, вирішено, зокрема, поновити її на посаді лікаря-терапевта обласної медико-соціальної експертної комісії Комунального підприємства «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» Полтавської обласної ради з 15 липня 2016 року.

Вказане рішення перебувало на примусову виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Відкрите виконавче провадження № 65541686 з виконання вказаного рішення суду було закінчене державним виконавцем 28.12.2021 з направленням до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення за умисне невиконання судового рішення. На сьогодні рішення суду про поновлення її на роботі залишається не виконаним боржником (Комунальним підприємством «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» Полтавської обласної ради, згідно з ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2017 року про заміну сторони виконавчого провадження).

29.01.2022 за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21.01.2022 Полтавським РУП ГУНП в Полтавській області за фактом умисного невиконання вищевказаного судового рішення було порушено кримінальне провадження № 0000133 за ч. 1 ст. 382 КК України, в межах якого її визнано потерпілою.

Позивач вказувала, що двічі вказане кримінальне провадження було закрито, однак постанови слідчого про закриття кримінального провадження були скасовані, наразі досудове розслідування триває. Вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів у передбаченому законом порядку із заявами, скаргами до Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що здійснює досудове розслідування, Полтавської окружної прокуратури, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадження, а також до Полтавської обласної прокуратури та Головного Управління Національної поліції у Полтавській області.

На час подання позовної заяви і до теперішнього часу під час досудового розслідування жодної особи, відповідальної за негайне виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року у справі № 545/2959/16 слідчим не було встановлено та не вчинено необхідних своєчасних дій як слідчим, так і прокурором, хоча орган, на якого покладено обов`язок поновлення її на роботі, чітко визначений цим рішенням суду.

У зв`язку із тривалим здійсненням досудового розслідування їй спричинена матеріальна шкода, яка полягає у тому, що внаслідок несвоєчасного поновлення її на посаді з 15 липня 2016 року на підставі вказаного судового рішення їй своєчасно не було призначено пенсію, яку вона не отримала у загальній сумі 603 978,40 грн, а також моральна шкода, розмір якої позивач оцінює у сумі 500 000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Головного Управління Національної поліції у Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування, прокуратури відмовлено у повному обсязі.

Із вказаним рішенням не погодилась позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Вказувала на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, недотримання вимог законності та обґрунтованості судового рішення; вважає, що рішення винесене без врахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, у справі № 638/6363/19 (постанова від 16.09.2020). Суд безпідставно відхилив висновок спеціаліста ОСОБА_2 , як доказ спричинення моральної шкоди надмірною тривалістю досудового розслідування.

Вказувала, що досудове розслідування триває вже протягом двох років і за цей період неодноразово було закрито без проведення належної перевірки заяви про злочин, однак постанови були оскаржені та скасовані слідчим суддею за результатом розгляду її скарг. Однак, за результатом відновленого провадження слідчим та прокурором так і не вчинялись своєчасні та необхідні слідчі і процесуальні дії зі встановлення осіб, відповідальних за невиконання судового рішення про поновлення її на роботі, допущеного до негайного виконання.

01.11.2024 (поштовим відправленням від 29.10.2024), тобто в межах встановленого апеляційним судом процесуального строку, до Полтавського апеляційного суду від представника ГУНП в Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції зроблено законний та обґрунтований висновок про відсутність підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивачкою не доведено, що несвоєчасне отримання нею пенсії пов`язане із протиправними діяннями національної поліції та прокуратури під час виконання своїх повноважень в межах кримінального провадження. З моменту відкриття кримінального провадження вчинено ряд заходів для з`ясування обставин та 29.12.2023 слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України і вказане рішення слідчого потерпілою не оскаржувалось. Дану постанову було скасовано прокурором у порядку прокурорського нагляду. На даний час досудове розслідування триває. Висновок спеціаліста ОСОБА_2 від 19.04.2024 є неналежним доказом, оскільки отриманий не у порядку, визначеному Цивільно-процесуальним кодексом України, та не є висновком експерта; висновки, викладені у ньому не пов`язані із розслідуванням кримінального провадження, а зроблені зі слів позивачки. Заявлений до стягнення розмір моральної шкоди не обґрунтований і є нерозумним.

З матеріалів справи судом першої інстанції установлено наступні обставини.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року у справі № 545/2959/16, яке набрало законної сили 05.02.2020, поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-терапевта обласної медико-соціальної експертної комісії КП Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи Полтавської обласної ради з 15.07.2016 року. Рішення в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання.

На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист (а.с. 20), який був пред`явлений до примусового виконання в Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), та на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 65541686.

28.12.2021 постановою державного виконавця від 28.12.2021 вказане виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» з направленням відповідно до ч. 3 ст. 63 вказаного Закону повідомлення до органу досудового розслідування про вчинення боржником кримінального правопорушення. (а.с. 21)

На час розгляду справи вказане рішення суду не виконане боржником Комунальним підприємством «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» Полтавської обласної ради (згідно з ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2017 року про заміну сторони виконавчого провадження).

У зв`язку з тривалим невиконанням вказаного рішення суду ОСОБА_1 12.01.2022 звернулась до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, однак відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не було внесено за її заявою про вчинення кримінального правопорушення, що стало підставою звернення ОСОБА_1 до суду у порядку ст. 303 КПК України зі скаргою на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21.01.2022 у справі № 554/447/22 (а.с. 26) задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноважену особу Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 12.01.2022. (а.с. 26)

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 29.01.2022 на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 21.01.2022 № 554/447/22 порушене кримінальне провадження за №0000133 за ч. 1 ст. 382 КК України (2001 року) за фактом умисного невиконання посадовими особами обласної МСЕК КП «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11.07.2017 у справі № 545/2959/16. (а.с. 22)

На час розгляду справи досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до керівництва Полтавської обласної прокуратури та Слідчого управління ГУ НП в Полтавській області зі скаргами на бездіяльність слідчого поліції та прокуратури 12.01.2022, 01.06.2022, 01.08.2022, 20.03.2023, 01.09.2023 (а.с. 24-25, 28-29, 32), на які отримано відповіді 24.03.2023, 17.04.2023, 21.04.2023, 05.08.2023, 14.09.2023. (а.с. 30-31, 35-38)

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 603 978,40 грн, спричиненої у зв`язку із тривалим досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000133 через що рішення суду від 11.07.2017 про поновлення її на роботі на цей час не виконане боржником і позивач позбавлена можливості оформити пенсію, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи встановлено відсутність будь-якого судового рішення, яким встановлено протиправність рішень, дій або бездіяльності відповідачів. Водночас, сам по собі факт тривалого невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою. Отже, позовні вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди не можуть бути задоволені. Відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, судом першої інстанції зазначено, що на підтвердження спричинення моральної шкоди позивачкою надано висновок спеціаліста Української Спілки Психотерапевтів ОСОБА_2 від 09.11.2023 (а.с. 43-56), який до уваги не приймається, оскільки не є висновком експерта та отриманий з порушенням вимог ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті, а саме така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду із вказаним позовом зазначала, що у зв`язку із тривалим здійсненням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000133, порушеному за фактом невиконання судового рішення про поновлення її на роботі з 15 липня 2016 року, їй спричинена матеріальна шкода, яка полягає у тому, що вона б в разі своєчасного виконання боржником рішення суду мала б право на пенсію за віком, а оскільки рішення суду не було виконане їй своєчасно не була призначена і виплачена пенсія, отже збитки становлять 603 978,40 грн (із розрахунку: 8 років невиконання рішення х 12 місяців х 6 291,40 грн розмір щомісячної пенсії).

Колегія суддів апеляційного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відшкодування позивачці матеріальної шкоди, оскільки така шкода (збитки у вигляді недоотриманої пенсії) не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із діянням органу досудового розслідування та прокуратури під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000133, а пов`язана із діяннями боржника, на якого покладено обов`язок виконати судове рішення про поновлення позивачки на роботі.

Крім того, позивач ОСОБА_1 вказувала, що внаслідок тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб Головного Управління Національної поліції у Полтавській області та Полтавської обласної прокуратури щодо дієвого проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000133, та через надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за її заявою, їй спричинена моральна шкода, розмір якої визначено нею у сумі 500 000,00 грн, враховуючи ступінь психологічної шкоди, визначену висновком сертифікованого спеціаліста ОСОБА_2 від 09.11.2023.

З цього приводу колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є потерпілою у кримінальному провадженні № 0000133, порушеному 29.01.2022 на підставі ухвали слідчого судді за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення за фактом умисного невиконання рішення Полтавського районного суду від 11.07.2017 про поновлення її на роботі.

З часу порушення вказаного кримінального провадження (29.01.2022) воно неодноразово було закрито за постановою слідчого. Так, постановою слідчого СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 01.04.2022 кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (в чинній на момент винесення постанови редакції), а саме за відсутності складу злочину (а.с. 39).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду № 554/8329/22 від 29.11.2022 за результатом розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого від 01.04.2022 про закриття кримінального провадження № 0000133, оскаржувану постанову скасовано. (а.с. 27)

В ході продовження досудового розслідування, як зазначено представником Головного Управління Національної поліції у Полтавській області у відзиві на позов, слідчим в межах кримінального провадження 17.03.2023 та 10.10.2023 повторно було допитано потерпілу ОСОБА_1 , 17.04.2023 надано вказівки прокурора щодо проведення слідчих дій, та 17.04.2023 слідчим направлено ряд запитів: до оперативного підрозділу Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, до Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації, до управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області, до Полтавського обласного центру МСЕК.

29.12.2023 слідчим Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (в чинній на момент винесення постанови редакції), а саме за відсутності складу злочину.

Вказане рішення слідчого про закриття кримінального провадження не оскаржувалось у порядку статей 303-304 КПК України, а було скасоване прокурором у порядку здійснення прокурорського нагляду.

На підтвердження зазначених у відзиві обставин до матеріалів справи доказів не долучено.

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000133, порушеному 29.01.2022, триває.

Сам факт неодноразового закриття вказаного кримінального провадження, у тому числі шляхом реалізації потерпілою свого права на оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження та подальшого його скасування слідчим суддею за результатом розгляду такої скарги, не є безумовною підставою для висновку про порушення прав потерпілої.

Разом із тим, у цій справі правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не сам факт неодноразового скасування процесуальних рішень слідчого про закриття кримінального провадження, а систематичне прийняття відповідних рішень без проведення належної у розумні строки згідно з вимогами КПК України перевірки заяви потерпілої ОСОБА_1 про злочин, зокрема, про особу боржника (КП «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» Полтавської обласної ради згідно з ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2017 року про заміну сторони виконавчого провадження), на яку покладено виконання судового рішення про поновлення її на роботі; непроведення у розумні строки слідчих дій на встановлення чи вчинялись уповноваженими особами боржника будь-які дії для встановлення наявності/відсутності умислу щодо невиконання боржником вказаного рішення, допущеного судом до негайного виконання.

Частиною 2 статті 113 КПК України визначено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідними положеннями цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування, здійснення з ними листування, оскаржувати бездіяльність і рішення до суду, що не може не змінювати звичайний уклад життя такої особи.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

На підтвердження ступеню моральної шкоди позивачем надано висновок спеціаліста ОСОБА_2 . Місцевим судом вказаний доказ до уваги не прийнятий, оскільки не є висновком експерта та отриманий з порушенням вимог ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. (ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України)

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Висновок спеціаліста ОСОБА_2 не є висновком експертизи, однак це не свідчить про його незаконність чи недопустимість, як помилково зазначено судом першої інстанції.

Такий доказ носить характер письмового доказу, яким сторона позивача доводила свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 500 000 грн, і той факт, що вказаний доказ здобутий позивачем у досудовому порядку не свідчить про те, що він здобутий з порушенням норм ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Надаючи оцінку висновку спеціаліста ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційного суду зазначає, що такий висновок не є належним доказом ступеню моральних страждань ОСОБА_1 , які знаходяться у причиново-наслідковому зв`язку із протиправною бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000133.

Будь-яких інших належних і достатніх доказів на підтвердження розміру спричиненої моральної шкоди у сумі 500 000 грн матеріали справи не містять.

Враховуючи встановленим факт надмірної тривалості досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, порушеному за заявою ОСОБА_1 , як потерпілої, з урахуванням вимог виваженості, розумності і справедливості колегія суддів апеляційного суду вважає, що сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн є достатньою компенсацією в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище викладені висновки апеляційного суду, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь ОСОБА_1 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2024 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2025 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко