Справа № 569/6284/23
25 лютого 2025 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить: визнати відповідача батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести відповідні зміни до актового запису № 812 про народження ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги мотивує тим, що з 2014 року вона перебувала з ОСОБА_3 в близьких стосунках, оскільки цього року переїхала з м. Рівне в м. Черкаси, де була працевлаштована. Вони з відповідачем перебували в романтичних стосунках, проводили багато часу разом, піклувалися один про одного. У червні 2014 року вона завагітніла від відповідача. Однак, стосунки між ними погіршились, у зв`язку з чим вона переїхала жити до м. Рівного. З 2015 року вони з відповідачем перестали спілкуватись.
ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила сина ОСОБА_4 , про що 31 березня 2015 року складено відповідний актовий запис № 812. У зв`язку з тим, що відповідач відмовився подавати заяву про визнання себе батьком дитини та з огляду на те, що вони у шлюбі не перебували, народження їхньої дитини було зареєстровано на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. З моменту народження сина відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає, з сином не спілкується.
Визнання відповідача батьком їхнього спільного сина ОСОБА_4 відповідатиме інтересам малолітньої дитини та в подальшому забезпечить його право на належне утримання та забезпечення життєдіяльності. Також, вказує, що відповідач перебуває в працездатному віці і він зобов`язаний утримувати свого сина.
Позивач ОСОБА_1 та її представник Вотава І.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання. Про причини неявки суд не повідомив.
Враховуючи, що про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача.
Представник Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання. 10 лютого 2025 року від Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу.
13 вересня 2023 року представник позивача адвокат Вотава І.Л. подала до суду клопотання про оголошення відповідача в розшук, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 вересня 2023 року було задоволено. Провадження у справі до розшуку відповідача зупинено.
14 грудня 2023 року до Рівненського міського суду Рівненської області з ВКП Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали щодо розшуку ОСОБА_3 з його поясненнями та письмовим зобов`язанням прибути до Рівненського міського суду Рівненської області за першим викликом.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2023 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2024 року призначено у справі молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено.
22 серпня 2024 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки відповідач не з`явився для проведення експертизи.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 вересня 2024 року поновлено провадження у справі.
Також, позивачем в позовній заяві було заявлено клопотання допит в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 жовтня 2024 року задоволено.
В судовому засіданні 25 лютого 2025 року представником позивача адвокатом Вотавою І.Л. було заявлено клопотання про допит позивача в якості свідка, одночасно вона відмовилась від допиту свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 лютого 2025 року, яка постановлена судом без оформлення окремого документа і зазначена у протоколу судового засідання, задоволено.
Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.
Як слідує з свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 31 березня 2015 року, серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , його батьками вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .
Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач суду показала, що в 2014 році знайшла роботу в м. Черкаси, де познайомилась з відповідачем ОСОБА_3 . Із червня 2014 року відповідач забрав її жити до себе і того ж місяця вона завагітніла. Вона їздила з відповідачем до своєї матері в м. Рівне, де їх познайомила. Однак, після повернення в м. Черкаси відповідач вчинив відносно неї насильство - вдарив її, і вона повернулася в м. Рівне, а відповідач знайшов собі іншу жінку. В цей період часу в неї не було відносин з іншими чоловіками. Відповідач телефонував і наполягав, щоб вона зробила аборт. Після народження сина вона зателефонувала відповідачу, однак він кинув слухавку. Більше вони не спілкувалися, відносини вона підтримує тільки з рідною сестрою відповідача і її чоловіком.
Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положеннями частин першої, восьмої та дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 СК України.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема, ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.
У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.
Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Додатковим доказом у справі можуть бути дані судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи у разі заперечення батьком визнання факту батьківства дитини.
У ході судового розгляду справи суд встановив, що позивач у справі ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_4 .
Відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Допитана в якості свідка позивач показала, що перебувала у відносинах з відповідачем, внаслідок яких народила сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2024 року у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Проте ухвала суду повернута без виконання експертною установою, оскільки відповідач жодного разу не з`явився для проведення експертизи.
Ухвала суду про призначення судово-молекулярної експертизи, клопотання експерта та повідомлення про дату відібрання зразків букального епітелію надсилалися відповідачу за місцем реєстрації та постійним місцем проживання, вказаним ним особисто у поясненнях, отриманих начальником сектору ВКП Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Мудрим В.М. 09 листопада 2023 року в ході розшуку відповідача.

Відповідач був достовірно обізнаний про перебування в Рівненському міському суді Рівненської області позову ОСОБА_1 до нього про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, що підтверджується його письмовими зобов`язаннями від 09 листопада 2023 року, відібраними в Черкаському районному управління поліції ГУНП в Черкаській області в ході його розшуку, він належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, однак не з`явився для забору біологічних зразків, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Згідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Суд враховує, що відповідач ухилився від явки до експертної установи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення відбору необхідних зразків, і зважаючи на те, яке доказове значення має проведення судової молекулярно-генетичної експертизи по даній справі, та беручи до уваги, що іншим способом неможливо встановити біологічне походження дитини від батька, суд висновує, що відповідач є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, суд визнає факт батьківства відповідача ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Оскільки відповідач визнається батьком дитини, то до актового запису про народження дитини слід внести відповідні зміни, зазначивши про відповідача відомості як про батька дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Враховуючи те, що відповідач проживає окремо від позивача і дитини, домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, а протилежного суду не доведено, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дитини.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, відсутність будь-яких відомостей про наявність у спільної дитини сторін та відповідача захворювань, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб.

Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім.

Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про задоволення позову повністю.

При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 07 квітня 2023 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 07 квітня 2023 року по 06 травня 2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судовий збір за позовну вимогу про визнання батьківства слід покласти на відповідача, відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп.

Разом з тим, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис №812 від 31 березня 2015 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключивши відомості про батька ОСОБА_7 , громадянина України, та вказавши відомості про батька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області 06 вересня 2006 року.

Повне судове рішення складене 05 березня 2025 року.

Суддя О.О. Першко