Справа № 161/2931/25
Провадження № 6/161/62/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Приватне виробничо-торгове підприємство «Світязь», Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України

В С Т А Н О В И В:

12.02.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначив, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2024 року в цивільній справі № 161/19333/24 її було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання зобов`язань, покладених на неї, згідно: виконавчого провадження № 71063615 про стягнення з неї 4524,90 грн. на користь ПВТП «Світязь»; виконавчого провадження № 70418721 про стягнення з неї 69336,22 грн. на користь АТ «Банк Кредит Дніпро»; виконавчого провадження № 69066970 про стягнення з неї 18116,37 грн. на користь АТ «Приватбанк»; виконавчого провадження № 69370421 про стягнення з неї судового збору в сумі 454 грн. Вказує, що усі покладені на неї зобов`язання були виконані у повному обсязі, а вищезазначені виконавчі провадження завершені у зв`язку з цим. Відтак, жодні правові підстави для продовження існування тимчасового обмеження у її праві виїзду за межі України відсутні. Враховуючи наведене, просить суд скасувати обмеження, застосовані стосовно неї ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2024 року в цивільній справі № 161/19333/24.

Представник заявниці (боржника) до початку судового засідання подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує (а.с. 59-60).

Державний виконавець до початку судового запсідання подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності. У вказаній заяві остання також просить закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки внаслідок завершення виконавчих проваджень, на забезпечення здійснення яких судом застосовано спірне тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, органом ДВС було надіслано до ДПС України повідомлення про його скасування (а.с. 63).

Представники стягувачів АТ КБ «Приватбанк», ПВТП «Світязь», АТ «Банк Кредит Дніпро» будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини їх неявки суду не відомі.

Суд вважає, що неявка учасників судового провадження в судове засідання не перешкоджає вирішенню питання про залучення до участі в справі заінтересованих осіб.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2024 року в цивільній справі № 161/19333/24, ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до повного виконання зобов`язань, покладених на неї, згідно: виконавчого провадження № 71063615 щодо примусового виконання судового наказу № 903/441/22, виданого 22.08.2022 року Господарським судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 4524,90 грн. на користь ПВТП «Світязь»; виконавчого провадження № 70418721 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 12.07.2022 року на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області в справі № 161/19629/21 про стягнення з ОСОБА_1 69336,22 грн. на користь АТ «Банк Кредит Дніпро»; виконавчого провадження № 69066970 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 15.02.2022 року на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області в справі № 161/11846/21 про стягнення з ОСОБА_1 18116,37 грн. на користь АТ «Приватбанк»; виконавчого провадження № 69370421 щодо примусового виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області в справі № 161/10989/21 від 08.07.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 454 грн.
Вищевказане судове рішення набрало законної сили 12.11.2024 року та є чинним.
У своїй заяві ОСОБА_1 ставить питання про скасування обмеження, застосованого щодо неї ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2024 року в цивільній справі № 161/19333/24, у зв`язку із виконанням нею зобов`язань у виконавчих провадженнях № 71063615, № 70418721, № 69066970 та № 69370421.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Згідно ст. 6 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов"язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Зокрема, у справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:
У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у п. 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13.11.2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78 - 82).
Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга № 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary).
Надалі, у п. 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25.01.2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).
Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23.06.1981 року за справою "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".
Тобто, застосовуючи ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
За змістом ст. 441 ЦПК України скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.
Із долучених представником ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції документів вбачається наступне:

-постановою головного державного виконавця ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції Дмитрук В.Д. від 10.02.2025 року було завершено виконавче провадження № 7163615 на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним виконанням Войнаровською М.А. покладених на неї зобов`язань (а.с. 73);
-постановою головного державного виконавця ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції Дмитрук В.Д. від 11.02.2025 року було завершено виконавче провадження № 69370421 на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним виконанням ОСОБА_1 покладених на неї зобов`язань (а.с. 66);
-постановою головного державного виконавця ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції Дмитрук В.Д. від 11.02.2025 року було завершено виконавче провадження № 70418721 на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним виконанням ОСОБА_1 покладених на неї зобов`язань (а.с. 68);
-постановою головного державного виконавця ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції Дмитрук В.Д. від 24.02.2025 року було завершено виконавче провадження № 69066970 на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним виконанням ОСОБА_1 покладених на неї зобов`язань (а.с. 71).
На підтвердження погашення заборгованості у вищевказаних виконавчих провадженнях строною заявника надано відповідні розрахункові документи (а.с. 12-15).
З огляду на наведене, суд вважає доведеним що правові підстави для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, застосовані ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2024 року в цивільній справі № 161/19333/24, у зв`язку з виконанням нею покладених зобов`язань у виконавчих провадженнях № 71063615, № 70418721, № 69066970 та № 69370421, відпали, що є підставою для скасування даного обмеження.

У свою чергу, суд вважає безпідставними заявлені представником ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції вимоги про закриття провадження у даній справі, оскільки будь-які відомості про скасування на дату постановлення даного судового рішення спірного обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відсутні.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 , вимоги про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 352, 354, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Приватне виробничо-торгове підприємство «Світязь», Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване стосовно громадянки України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2024 року в цивільній справі № 161/19333/24.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була врученою у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повий текст ухвали складений 05 березня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного
суду Волинської області С.М. Рудська