Провадження № 4-с/522/17/25
УХВАЛА

18 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Глущенко Т. О.,

представника заявника адвоката Чорнуцького В. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси», та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України, в якій просить визнати дії Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), які полягали у відмові у знятті арешту з нерухомого майна, накладеного постановою ВДВС Приморського районного управління юстиції у місті Одесі, серія та номер: АА 128041, виданою 13.07.2004 та зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного постановою Першого ВДВС Приморського районного управління юстиції у місті Одесі, серія та номер: АА 128041, виданою 13.07.2004, якою накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги зазначає, що восени 2024 року їй стало відомо, що постановою Першого ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі (серія та номер АА128041 від 13.07.2004) накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка їй належить на праві власності.

Про обставини відкриття, проведення виконавчих дій, в ході яких було накладено вказане обтяження, їй невідомо.

Указує, що вона звернулась до Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про надання інформації щодо обставин прийняття постанови про арешт її майна та 08.10.2024 орган виконавчої служби листом повідомив її про відсутність будь-якої інформації щодо підстав для прийняття постанови про обтяження її майна, що матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання, та повідомив, що не відмовляє їй у знятті арешту, однак не може припинити чинність такого арешту та рекомендував вирішити це питання шляхом звернення до суду.

Заявник вважає незняття виконавчою службою арешту з її майна незаконним, оскільки за даними АСВП щодо неї відсутні будь-які виконавчі провадження, а обставини законності і обґрунтованості накладеного арешту на її квартиру встановити не можливо через відсутність матеріалів виконавчого провадження.

Указує, що на сьогодні відсутні будь-які підстави для продовження чинності наявного обтяження.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Чорнуцький В. П. скаргу просив задовольнити. Додатково пояснив, що звернувшись до Одеського державного нотаріального архіву із адвокатським запитом ним отримано письмову відповідь про те, що постановою Першого ВДВС Приморського районного управління юстиції у місті Одесі, серії та номер АА 128041, виданою 13.07.2004, накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Також він отримав засвідчену копію зазначеної постанови, з якої слідує, що арешт було накладено при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-7334, виданого 11.02.2004 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь КП «Одесатеплоенерго» суми у розмірі 1 141, 39 грн. Разом з тим, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КП «Одесатеплоенерго» є припиненим, а його правонаступником є КП «Теплопостачання міста Одеси». Натомість в АСВП щодо ОСОБА_1 відсутні виконавчі провадження, де стягувачем є КП «Одесатеплоенерго» чи КП «Теплопостачання міста Одеси». В Єдиному реєстрі боржників також відсутні відомості щодо заборгованості ОСОБА_1 перед КП «Одесатеплоенерго» чи КП «Теплопостачання міста Одеси». На сьогодні не вживаються будь-які дії з примусового виконання виконавчого листа № 2-7334, виданого 11.02.2004 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь КП «Одесатеплоенерго» суми у розмірі 1 141, 39 грн. Також указував, що відсутність заборгованості за теплову енергію по вищевказаній квартирі підтверджується і квитанціями про сплату послуг теплопостачання, з яких слідує, що такі послуги заявником сплачуються в повному обсязі, тому вважає, що відсутні підстави для висновку, що заборгованість існує дотепер.

Представник КП «Теплопостачання міста Одеси» у судове засідання не з`явився, представник Кравченко В. В. подала заяву про розгляд справи без участі представника.

Представник Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали скарги, суд встановив таке.

ОСОБА_1 на праві власності належить 391/1000 частина квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором № 13793 купівлі продажу нерухомого майна від 18.04.1996, зареєстрованого на Одеській товарній біржі. Реєстраційний запис зроблено 19.04.1996 за реєстровим № 744 у реєстровій книзі 175 пр. на стор. 7.

Також ОСОБА_1 на праві власності належить 609/1000 частин квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором № 13735 купівлі продажу нерухомого майна від 12.04.1996, зареєстрованого на Одеській товарній біржі 12.04.1996. Реєстраційний запис зроблено 22.04.1996 за реєстровим № 744 у реєстровій книзі 175 пр. на стор. 7.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 399178208 від 14.10.2024, постановою АА 128041 від 13.07.2004 Першого ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 .

Листом Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 164698 від 08.10.2024, у відповідь на звернення ОСОБА_1 повідомлено, що згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існують відомості про внесення запису про арешт, реєстраційний номер 70757 від 19.07.2004 на підставі постанови про арешт майна АА 128041 від 13.07.2004. Зазначено, що здійснивши моніторинг інформації, яка міститься в АСВП встановлено, що в електронній системі «Спецрозділ» за запитуваний період 2004 року, відомості щодо виконавчих проваджень, при виконанні яких державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно АА 128041 від 13.07.2004 та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 19.07.2004, електронна система не обліковує, оскільки в період 2004 року не була запроваджена та документи складалися державними виконавцями на паперових носіях. Відтак неможливо ідентифікувати, при виконанні якого виконавчого документу було винесено постанову про арешт майна боржника та внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження майна. Також повідомлено, що згідно з Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.20088 № 2274/5, а саме Розділу 9 пункту 9.9, норми якої діяли на день прийняття державним виконавцем рішення, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягали знищенню. У зв`язку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження та інформації про нього в Електронній системі, неможливо здійснити перевірку законності виконавчого провадження на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та встановити правомірність дій державного виконавця. Окрім того повідомлено, що жодна з підстав для зняття арешту з майна, що передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути застосована при зверненні ОСОБА_1 , роз`яснено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до листа Одеського державного нотаріального архіву № 2771/0120 від 11.11.2024 у відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 повідомлено, що в матеріалах архівного фонду Першої одеської державної нотаріальної контори міститься постанова Першого ВДВС Приморського районного управління юстиції у місті Одесі, серії та номер АА 128041, видана 13.07.2004, на підставі якої накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Згідно з постановою № В/8-310, серії та номер АА 128041 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.07.2004, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції Ткаченком С. О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-7334, виданого 11.02.2004 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Одесатеплоенерго» грошової суми у розмірі 1 141,39 грн та на користь держави держмита в сумі 51,00 грн, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 1-3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов`язки та права державного виконавця визначені статтею 18 Закону № 1404-VII.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 24 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

За змістом частин 2 та 6 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон 606-ХІV) державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно з пунктом 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Отже, відповідно до зазначених норм матеріального права, скасування арешту на майно боржника може мати місце у разі погашення заборгованості.

Застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року в справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).

Як слідує з матеріалів справи, арешт на квартиру АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_1 , накладено на виконання виконавчого листа № 2-7334, виданого 11.02.2004 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Одесатеплоенерго» грошової суми у розмірі 1 141,39 грн.

Наданими заявником квитанціями та відомостями з Єдиного реєстру боржників підтверджено відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед КП «Теплопостачання міста Одеси», яке є правонаступником КП «Одесатеплоенерго».

Верховний Суд у постанові від 20.03.2024 у справі № 2-182/2009 зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

На даний час відсутні підстави для подальшого арешту майна, яке порушує право заявника мирно володіти своїм майном.

Звернення ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з майна не захистило її права, дій спрямованих на зняття арешту з майна скаржника начальником Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не здійснено.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вищевикладене суд вважає вимоги скарги обґрунтованими, а бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у незнятті арешту з нерухомого майна, накладеного постановою ВДВС Приморського районного управління юстиції у місті Одесі, серія та номер: АА 128041, виданою 13.07.2004 неправомірною, у зв`язку з чим слід зобов`язати уповноважену особу Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ) скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного постановою Першого ВДВС Приморського районного управління юстиції у місті Одесі, серія та номер: АА 128041, виданою 13.07.2004, якою накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 261, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси», та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у незнятті арешту з нерухомого майна, накладеного постановою ВДВС Приморського районного управління юстиції у місті Одесі, серія та номер: АА 128041, виданою 13.07.2004 неправомірною.

Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного постановою Першого ВДВС Приморського районного управління юстиції у місті Одесі, серія та номер: АА 128041, виданою 13.07.2004, якою накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складено 04.03.2025.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА