Провадження № 2/554/854/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Кашуби В.А.,

позивача- ОСОБА_1 ,

представника позивача- адвоката Лучко Т.І.,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Стужука О.В., Олійника А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, третя особа Державне бюро розслідувань, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (далі ТУ ДБР у м. Полтаві) з позовом в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ ТУ ДБР у м. Полтаві № 62-о від 09 вересня 2022 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ ТУ ДБР у м. Полтаві № 63-о від 09 вересня 2022 року;

- поновити його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на посаду провідного інспектора відділу матеріально-технічного забезпечення ТУ ДБР у м. Полтаві;

- стягнути з ТУ ДБР у м. Полтаві, , на його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 вересня 2022 року по 07 жовтня 2022 року в сумі 14 987 грн. 20 коп. (Чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень сімдесят двадцять копійок).

- стягнути з ТУ ДБР у м. Полтаві , на його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн. (Тридцять тисяч гривень).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі наказу ТУ ДБР у м. Полтаві від 09.10.2018 № 6-о його з 10 жовтня 2018 року було прийнято на посаду інспектора сектору матеріально-технічного забезпечення з випробувальним терміном три місяці.

У подальшому, на підставі наказу ТУ ДБР у м. Полтаві від 21.12.2020 № 217-о його було переведено на посаду провідного інспектора відділу матеріально-технічного забезпечення у зв`язку із затвердженням структури та змін до штатного розпису.

Наказом ТУ ДБР у м. Полтаві № 63-о від 09.09.2022 його було звільнено у зв`язку з накладенням (застосуванням) дисциплінарного стягнення у виді звільнення відповідно до пункту 2 частини першої ст. 147 Кодексу законів про працю України.

Із вказаним наказом він ознайомився 12.09.2022 та виявив, що до нього застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення на підставі наказу ТУ ДБР у м. Полтаві № 62-о від 09.09.2022.

Зазначає, що із цим наказом ТУ ДБР у м. Полтаві № 62-о від 09.09.2022 він ознайомлений не був, копії його він не отримував та станом на момент подання цього позову зміст наказу йому не відомий.

Заперечуючи наявність жодного дисциплінарного проступку у своїх діях, позивач вказує, що правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, а тому він не погоджується із наказами ТУ ДБР у м. Полтаві від 09.09.2022 № 62-о та № 63-о та вважає їх незаконними.

Наказом Державного бюро розслідувань (надалі ДБР) від 12 серпня 2022 року № 6-ср доручено проведення службового розслідування за фактом можливого невиконання чи неналежного виконання ОСОБА_1 обов`язків та порушення правил професійної етики.

Із цим наказом він ознайомився 19 серпня 2022 року та того ж дня висловив бажання надати пояснення разом зі своїм адвокатом. Оскільки йому не було відомо про яку саме подію йдеться у наказі, існувала необхідність уточнення часових рамок та обставин цієї події та, відповідно узгодження позиції із адвокатом, про ним викладено у заяві, яка залишилась без реагування та не наданням такої можливості.

Характеристика, складена відповідачем у ході службового розслідування не відповідає дійсності та не є об`єктивною, оскільки він працює в ТУ ДБР у м. Полтаві з жовтня 2018 року та за період з 2018 до 2020 року у керівництва сектору МТЗ та ТУ ДБР у м. Полтаві будь-яких претензій до якості виконання роботи не було. Вказані претензії з`явилися після реорганізації ТУ ДБР у м. Полтаві та його відмови від звільнення за власним бажанням, оскільки законних підстав для його звільнення під час реорганізації не було. Оскільки керівництво ТУ ДБР у м. Полтаві мало намір призначити «свою» людину на посаду, яку займав позивач з грудня 2020 року до звільнення на нього постійно чинився тиск з метою схилити його до звільнення, у тому числі шляхом невиплати премії, яка раніше виплачувалась.

Позивач зазначає, що йому не надано можливості ані ознайомитись із матеріалами службового розслідування, ані з висновками комісії за його результатами, що вказує на упередженість проведення службового розслідування, кінцевою метою якого є не з`ясування обставин дійсної наявності чи відсутності у його діях дисциплінарного проступку, а притягнення його до відповідальності будь-яким шляхом.

Також, відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення й у частині строків його накладення, оскільки строк накладення дисциплінарного стягнення сплив 25 серпня 2022 року. Позивач звернувся до ТУ ДБР у м. Полтаві із запитом щодо надання йому копії наказу № 62-о від 09.09.2022 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а також матеріалів службового розслідування та висновку комісії, однак вказаних матеріалів йому не було надано.

Позивач вказує, що факти можливого невиконання чи неналежного виконання ним його службових обов`язків не відповідають дійсності та вважає, що такі дії ТУ ДБР у м. Полтаві є упередженими та спрямованими на притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та призначення на цю посаду «своєї людини».

Оскаржувані накази на думку позивача не містять чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази його вини та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, як і сама шкода як така.

Позивачем самостійно проведено розрахунок, згідно з яким належна йому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 14 987 грн. 20 коп.

Щодо попереднього розрахунку суми судових витрат, позивач вказує, що ним здійснено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30 000,00 грн, квитанцію про оплату буде надано у ході розгляду справи.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТУ ДБР у м. Полтаві про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача зазначає, що на підставі наказу Державного бюро розслідувань від 12.08.2022 № 6-ср, відділом внутрішнього контролю ТУ ДБР у м. Полтаві розпочато проведення службового розслідування за фактом можливого невиконання чи неналежного виконання обов`язків та порушення правил професійної етики провідним інспектором відділу МТЗ ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_1 .

Підставою для проведення вказаного службового розслідування стали обставини невиконання ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків та невиконання наказу директора ТУ ДБР у м. Полтаві про відрядження на службовому автомобілі до м. Києва для отримання в рамках міжнародного співробітництва на складі центрального апарату ДБР шоломів та військових медичних аптечок.

Крім цього, ОСОБА_1 , як особа відповідальна за організацію охорони праці та пожежної безпеки в ТУ ДБР у м. Полтаві не організував забезпечення приміщень ТУ ДБР у м. Полтаві вогнегасниками, чим порушив Правила експлуатації та типові норми належності вогнегасників, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.01.2018 № 25.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань, затвердженою наказом Державного бюро розслідуваньвід 14.01.2020 № 9 (зі змінами), матеріали проведеного службового розслідування від 22.08.2022

№ 30/10-10/9/22 направлено до Дисциплінарної комісії ДБР для складання висновку про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення, у відповідності до вимог Положення про Дисциплінарну комісію ДБР.

30.08.2022 Дисциплінарною комісією ДБР складено висновок № 21 дск, згідно з яким остання вирішила, що в діях ОСОБА_1 встановлено ознаки дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні пунктів 2.3, 2.8 та 2.13 Правил професійної етики працівників Державного бюро розслідувань, затверджених рішенням Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань від 15.01.2021, введених в дію наказом Державного бюро розслідувань від 16.01.2021 № 30, у зв`язку із чим рекомендувала накладання (застосування) до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення.

Вказаний висновок Дисциплінарної комісії ДБР направлено директору ТУ ДБР у м. Полтаві для вжиття заходів в межах повноважень.

Враховуючи рекомендований Дисциплінарною комісією ДБР вид дисциплінарного стягнення, директором ТУ ДБР у м. Полтаві, у відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», видано наказ від 09.09.2022 № 62-о, яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні пунктів 2.3, 2.8 та 2.13 Правил професійної етики, накладено (застосовано) до провідного інспектора відділу МТЗ ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення.

У зв`язку із вказаним, директором ТУ ДБР у м. Полтаві керуючись, зокрема пунктами 2, 5

ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», видано наказ від 09.09.2022

№ 63-о, на підставі якого, 12.09.2022 ОСОБА_1 звільнено та виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку, а також проведено повний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, а від представника відповідача заперечення (на відповідь на відзив) із наведенням сторонами своїх пояснень, аргументів та міркувань щодо обставин справи.

Ухвалою суду від 20.12.2022 за клопотанням відповідача залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державне бюро розслідувань

(, юридична адреса: м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28, адреса для листування: м. Київ вул. Симона Петлюри, 15).

Ухвалою суду від 20.12.2022 за клопотанням відповідача витребувано з Державного бюро розслідувань (, юридична адреса: м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28, адреса для листування: м. Київ вул. Симона Петлюри, 15) належним чином завірені копії матеріалів службового розслідування від 22.08.2022 року № 30/10-10/9/22 та матеріалів дисциплінарного провадження, в тому числі із висновком Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань

від 30.08.2022 року № 21дск.

Від третьої особи до суду надійшли витребувані судом документи, а також письмові пояснення щодо позовної заяви з наведенням заперечень проти позовних вимог.

Ухвалою суду від 15.03.2023 за клопотаннями позивача та відповідача у судове засідання викликано для надання пояснень свідків: ОСОБА_3 (

АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ),

ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ),

ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_8

( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_9 , ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_10 (службова адреса: АДРЕСА_8 ).

12.05.2023 року від представника позивача адвоката Лучко Т.І. на адресу суду надійшла заява про відвід головуючого судді Материнко М.О., яка мотивована тим, що вона має сумніви в неупередженості і об`єктивності судді, оскільки не згодна з її процесуальними діями по справі.

Ухвалою суду від 15.05.2023 заяву представника позивача адвоката Лучко Т.І. про відвід головуючого судді Материнко М.О. визнано необґрунтованою та зупинено провадження по справі для вирішення питання відводу судді.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_11 від 16.05.2023 у задоволенні заяви представника позивача адвоката Лучко Т.І. про відвід головуючого судді Материнко М.О. відмовлено.

17.05.2023 від представника позивача адвоката Лучко Т.І. на адресу суду надійшла повторна заява про відвід головуючого судді Материнко М.О., яка мотивована тим, що вона має сумніви в неупередженості і об`єктивності судді, оскільки не згодна з її процесуальними діями по справі.

Оскільки заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до судового засідання, питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу, ухвалою суду

від 17.05.2023 у задоволенні повторної заяви представника позивача адвоката Лучко Т.І. про відвід головуючого судді Материнко М.О. відмовлено.

Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача та третьої особи, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Приписи ч. 6 ст. 43 Конституції України гарантують громадянам захист від незаконного звільнення.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч. 1 ст. 43 Конституції України).

За змістом ч.ч. 2, 4 ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У рішенні № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом- актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини).

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань (далі ДБР) визначені Законом України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 № 794-VIII (далі Закон

№ 794-VIII).

За ст. 1 Закону № 794-VIII, ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

ДБР організовується і діє, зокрема, на засадах верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, відкритості та прозорості діяльності, незалежності і персональної відповідальності кожного працівника ДБР (ст. 3 Закону № 794-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 794-VIII, до працівників ДБР належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР.

Трудові відносини працівників ДБР регулюються цим Законом (у частині переведення працівників ДБР на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами) (ч. 5 ст. 14 Закону № 794-VIII).

Приписами ч. 1 ст. 24 Закону № 794-VIII передбачено, що з метою запобігання і виявлення правопорушень у діяльності працівників ДБР у складі центрального апарату ДБР та його територіальних управлінь діють підрозділи внутрішнього контролю.

Підрозділи внутрішнього контролю територіальних управлінь підпорядковуються керівнику підрозділу внутрішнього контролю у складі центрального апарату ДБР.

За ч. 2 ст. 24 Закону № 794-VIII, до обов`язків підрозділу внутрішнього контролю ДБР серед іншого належать: здійснення контролю за дотриманням працівниками ДБР правил етичної поведінки, вимог щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів; проведення службового розслідування стосовно працівників ДБР; консультування працівників Державного бюро розслідувань щодо правил етичної поведінки, конфлікту інтересів, декларування майна, доходів, видатків та зобов`язань фінансового характеру.

Підстави та порядок проведення службового розслідування (перевірки) стосовно працівників ДБР та прийняття рішень, а також компетенцію структурних підрозділів, посадових та інших осіб при його проведені визначено Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань, затвердженою наказом Державного бюро розслідуваньвід 14.01.2020 № 9 (зі змінами) (далі Інструкція № 9).

Службове розслідування стосовно працівників ДБР проводиться підрозділами внутрішнього контролю ДБР з метою встановлення: неправомірних дій працівника, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням працівником Бюро своїх обов`язків; наявності або відсутності вини працівника Бюро; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства, організаційно-розпорядчих документів тощо; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб (п.3 Розділу ІІ Інструкції № 9).

Управлінням внутрішнього контролю ДБР за наявності підстав, за яких може бути проведене службове розслідування, відповідна доповідна (або рапорт) скеровується Директору ДБР для прийняття рішення про проведення службового розслідування, яке оформлюється наказом (п.п. 1, 2 Розділу ІІІ Інструкції № 9).

За результатами службового розслідування Управлінням внутрішнього контролю ДБР складається і затверджується висновок службового розслідування, що в силу положень пункту 1, пункту 2 Розділу VIII Інструкції № 9 має містити відомості, необхідні для прийняття рішення за результатами розгляду матеріалів службового розслідування, який передається до Дисциплінарної комісії ДБР.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону № 794-VIII, для розгляду питань застосування дисциплінарних стягнень до працівників ДБР при ДБР діє Дисциплінарна комісія ДБР, положення про яку затверджено наказом ДБР від 06.01.2021 № 7 (зі змінами), а її склад затверджено наказом ДБР від 11.01.2021

№ 11.

Дисциплінарна комісія ДБР на підставі службового розслідування, що проводиться підрозділом внутрішнього контролю, складає висновок про наявність чи відсутність у діях працівника ДБР дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення (ч. 2 ст. 25 Закону № 794-VIII).

На підставі рішення Дисциплінарної комісії стягнення на працівника територіального управління накладає директор відповідного територіального управління Державного бюро розслідувань (ч. 3 ст. 25 Закону № 794-VIII).

Підставами для притягнення працівника ДБР до дисциплінарної відповідальності є, зокрема: невиконання чи неналежне виконання обов`язків; порушення правил професійної етики; інші підстави, передбачені КЗпП України (ч. 4 ст. 25 Закону № 794-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Приписами ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

За ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Отже, за наведеного правового регулювання вбачається, що механізм встановлення наявності або відсутності в діях чи бездіяльності працівників ДБР складу дисциплінарного проступку та притягнення таких працівників до дисциплінарної відповідальності, має певні особливості, які врегульовані спеціальним законодавством Законом № 794-VIII та на його виконання внутрішніми організаційно-правовими документами та саме вони мають застосовуватися до спірних правовідносин.

На виконання наказу ДБР від 12.08.2022 № 6-ср, який позивачем не оскаржується, працівниками відділу внутрішнього контролю ТУ ДБР у м. Полтаві у термін з 15.08.2022 по 14.09.2022 проведено службове розслідування за фактом можливого невиконання чи неналежного виконання обов`язків та порушення правил професійної етики провідним інспектором відділу матеріально-технічного забезпечення ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_1 .

З висновку службового розслідування від 22.08.2022 № 30/10-10/6/22 та його матеріалів вбачається, що цим службовим розслідування встановлено в діях провідного інспектора відділу МТЗ ТУ ДБР у м. Полтаві відсутність ознак кримінального і корупційного правопорушення та наявність ознак дисциплінарного правопорушення.

З 23.12.2020 ОСОБА_1 перебував на посаді провідного інспектора відділу матеріально-технічного забезпечення ТУ ДБР у м. Полтаві.

Відповідно до посадової інструкції провідного інспектора відділу МТЗ ТУ ДБР у м. Полтаві

від 23.12.2020, ОСОБА_1 серед іншого мав наступні завдання та обов`язки:

-організовувати проведення технічних оглядів, шиномонтажу автотранспорту ТУ ДБР у

м. Полтаві;

-відповідає за автотранспортну діяльність ТУ ДБР у м. Полтаві;

-зобов`язаний стежити за технічним станом транспортного засобу в дорозі;

-зобов`язаний оформлювати дорожню документацію;

-веде облік дорожніх листів та інших документів, що відображають використання автотранспорту ТУ ДБР у м. Полтаві, перевіряє правильність їх оформлення i своєчасну здачу їх в фінансово-економічний відділ;

-провідний інспектор для виконання невідкладних a6o непередбачуваних завдань на підставі наказу директора ТУ ДБР у м. Полтаві з`являється на роботу i працює понад встановлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час;

-веде облік пробігу автошин автомобілів, акумуляторів, що експлуатуються в ТУ ДБР у м. Полтаві;

-забезпечує організацію охорони праці та пожежної безпеки в ТУ ДБР у

м. Полтаві;

-виконує інші завдання й доручення начальника відділу, заступника директора та директора ТУ ДБР у м. Полтаві.

Оскільки ОСОБА_1 , як працівник, на якого не поширюється дія законів України «Про державну службу» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», в силу вимог

ст. 139 КЗпП України зобов`язаний був працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Поряд з цим, ОСОБА_1 , як працівник ДБР, зобов`язаний був дотримуватися Правил професійної етики працівників ДБР, затверджених рішенням Ради громадського контролю при ДБР від 15.01.2021, введених в дію наказом ДБР від 16.01.2021 № 30, дія яких поширюється на всіх без винятку працівників ДБР незалежно від займаної посади.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що службовим розслідуванням установлено умисне та неодноразове не виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, зокрема, не виконання доручень начальника відділу.

Також, позивачем не здійснювався контроль за використанням транспортних засобів, зокрема: не вівся облік пройденого кілометражу для вчасного проходження технічного обслуговування транспортних засобів; не вівся облік роботи акумуляторних батарей та автомобільних шин.

Крім того, будучи відповідальним за організацію охорони праці та пожежної безпеки в ТУ ДБР у

м. Полтаві, всупереч Правил експлуатації та типової норми належності вогнегасників, затверджених наказом МВС України від 15.01.2018 № 25, позивачем не організовано забезпечення приміщень ТУ ДБР у м. Полтаві вогнегасниками.

Отримані вказівки від безпосереднього керівника ОСОБА_1 не виконувалися, хоча єдиним варіантом поведінки для підпорядкованого працівника є виконання таких вказівок (доручень), а за відсутності можливості їх виконання негайно повідомляти про це свого керівника з обґрунтуванням причин невиконання і повідомлення про вжиття заходів подолання перешкод у виконанні вказівок (доручень).

Суд зауважує, що підпорядкованому працівнику не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним доцільності чи недоцільності виконання вказівок прямого керівника.

Суд бере до уваги Акт відмови ОСОБА_1 від надання пояснень від 18.08.2022 № 338/10-10/6/22, що наявний у матеріалах службового розслідування та яким підтверджується самостійно обраний позивачем характер поведінки з не бажання реалізовувати свої права на надання пояснень, а тому відповідні твердження останнього про незабезпечення його такою можливістю й порушення відповідної процедури, є неспроможними.

Епізоди вчинків заявника у вигляді ігнорування вказівок керівника мали систематичний характер, усвідомлену природу, вольову спрямованість та не могли відбутися під впливом добросовісної та розумної помилки, необачливості, необережності чи у результаті прийнятного професійного ризику.

Тобто, службовим розслідування установлено, що позивач допускав систематичне неналежне виконання службових обов1язків, а деякі службові обов`язки взагалі не виконував, не реагуючи при цьому на зауваження керівництва та ігноруючи Правила професійної етики ДБР.

Будь-яких доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам позивачем до суду не надано.

Зібрані під час службового розслідування докази підтверджуються поясненнями працівників ТУ ДБР у м. Полтаві, якими надано аналогічні за змістом покази під час їх допиту у якості свідків у ході розгляду цієї справи.

Крім того, у матеріалах службового розслідування наявна службова характеристика на ОСОБА_1 , відповідно до якої позивач за час роботи на посаді зарекомендував себе як некомпетентний, безвідповідальний, недбалий працівник; його виконавча дисципліна на низькому рівні, зокрема присутнє системне порушення термінів надання інформації для узагальнення та формування відповідей до центрального апарату ДБР; підготовлені документи є низької якості, що потребують доопрацювання іншими працівниками; відсутність достатніх знань та навичок у позивача призводить до неможливості якісного виконання обов`язків за посадою; на критику не реагує, інколи поводиться неадекватно, морально та психологічно не стабільний, агресивний, постійно ініціює конфлікти та суперечки з метою невиконання вказівок чи розпоряджень.

Протиправність дій (бездіяльності) працівника, що надає їм ознак дисциплінарного правопорушення, визначається змістом порушення, його характером, істотністю, множинністю, очевидністю факту порушення.

Настання / ненастання шкідливих наслідків від порушень, які допущені працівником, перебувають поза межами цих дій, вони впливають на оцінку самого правопорушення, характеризують ступінь і рівень його небезпечності, можуть мати значення для вибору форми відповідальності, але не виправдовують його протиправність.

Факти та обставини не виконання позивачем посадових обов`язків, які встановлені службовим розслідуванням також підтвердились й під час дисциплінарного провадження Дисциплінарною комісію ДБР, на засіданні якої був присутній ОСОБА_1 та особисто надав свої пояснення за фактом виявлених порушень, що у свою чергу відображено у висновку Дисциплінарної комісії ДБР від 30.08.2022 № 21дск. Дисциплінарною комісією ДБР також установлено, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам пункту 6.2 розділу 6 вимог до компетенції Посадової інструкції провідного інспектора відділу МТЗ ТУ ДБР у м. Полтаві за фактом неякісного виконання поставлених завдань.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_1 через призму Правил професійної етики ДБР Дисциплінарна комісія ДБР дійшла висновку, що факти встановлені під час службового розслідування не співвідносяться з принципами професійної етики працівників ДБР, зокрема щодо принципів професіоналізму, відповідальності та дисциплінованості.

Суд бере до уваги, що ані висновок службового розслідування від 18.08.2022 № 338/10-10/6/22 ані висновок Дисциплінарної комісії ДБР до вищого керівництва ДБР та/або до суду ОСОБА_1 не оскаржувались, а доказів зворотного суду не надано.

Згідно із положеннями ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана або звільнення.

Згідно із ч. 3 ст. 25 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», на підставі рішення Дисциплінарної комісії стягнення на працівника центрального апарату ДБР накладає Директор ДБР, на працівника територіального управління директор відповідного територіального управління ДБР.

Дисциплінарною комісією ДБР рекомендовано накласти (застосувати) до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення, що відображено у висновку Дисциплінарної комісії ДБР від 30.08.2022 № 21дск, який скеровано директору ТУ ДБР у м. Полтаві, для вжиття заходів у межах повноважень.

Ураховуючи рекомендований вид дисциплінарного стягнення, директором ТУ ДБР у м. Полтаві, у відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», видано наказ від 09.09.2022 № 62-о, яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення.

У зв`язку із вказаним, директором ТУ ДБР у м. Полтаві на підставі пп. 2, 5 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», видано наказ від 09.09.2022 № 63-о, яким ОСОБА_1 з 12.09.2022 звільнено із займаної посади.

Щодо доводів позивача про порушення строків притягнення (накладання) дисциплінарного стягнення суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Так, виявлення дисциплінарного проступку вчиненого ОСОБА_1 відбулось в ході проведення службового розслідування, та зафіксовано відповідним висновком з матеріалами від 22.08.2022 № 30/10-10/9/22, які передані на розгляд Дисциплінарній комісії ДБР, якою в свою чергу прийнято висновок 30.08.2022 № 21дск.

Порушення, які поставлені ОСОБА_1 у вину були вчинені останнім у липні-серпні 2022 року.

Наказ ТУ ДБР у м. Полтаві про накладання на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення № 62-о прийнято 09.09.2022, тобто у місячний строк з дня виявлення проступку (22.08.2022) та у шестимісячний строк з дня вчинення проступку (липень-серпень 2022).

Отже, відповідачем була дотримана процедура накладення дисциплінарного стягнення.

Приписами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України, обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, проаналізувавши обставини справи, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,133,141,258,259,264,265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, третя особа Державне бюро розслідувань про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 28.02.2025 року.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2

Відповідач Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, 36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 25, тел. 0800 350 352, e-mail:

Третя особа Державне бюро розслідувань, 0132, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, , тел. 044 365 40 00, e-mail:

Суддя М.О. Материнко