Справа № 390/915/24
Провадження № 2/390/322/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2025 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Бойко І.А.,

при секретарі Кондратовій Г.О.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» заборгованість за договором № 5-1 від 08.06.2023 станом на 11.04.2024 у розмірі 31250,00 грн, яка складається з: - 5000,00 грн заборгованість за кредитом; - 26250,00 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 08.06.2023 по 05.11.2023; а також стягнути судові витрати у розмірі 2422,40 грн та 9000,00 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до укладеного договору № 5-1 від 08.06.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 150 днів до 05.11.2023, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позивач свої обов`язки згідно вказаного договору виконав та кредитні кошти були відправлені відповідачу 08.06.2023 на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку чим виникла заборгованість, яка станом на 11.04.2024 становить 31250,00 гривень. У зв`язку з наведеним, позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати, які складаються з судового збору 2422,40 грн та 9000,00 грн витрат на правову допомогу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у судове засідання не з`явився, від його представника Дончака Д.М. до суду надійшов відзив, в якому останній просить задовольнити позовні вимоги частково: стягнути з відповідача тіло кредиту 5000 грн; проценти за користування кредитом 5250 грн.; витрати на правничу допомогу 4000 грн.; в інших позовних вимогах - відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що підставою виникнення спірних відносин є договір № 5-1 від 08.06.2023, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "ФК "Ріальто". Згідно з пунктом 1.3. Договору, сума кредиту становила 5000 грн., проценти за користування кредитом 5250 грн., а разом до сплати 10250 грн. В той же час позивач намагається стягнути суму заборгованості в розмірі 31250 грн, що втричі більше за максимальну суму, зазначену в договорі, і в 6 разів більше за суму кредиту. При цьому зазначає, що в Договорі не зазначено строк його дії, натомість зазначений "строк надання кредиту", що само по собі є нечітким формулюванням, з якого неможливо визначити - чи це кінцевий термін повернення кредитних коштів, чи це строк, в межах якого позичальнику будуть перераховані кредитні кошти. Строк дії договору - це його істотна умова. Але в даному Договорі ця істотна умова чітко не визначена.

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України.

Умовами договору, укладеного між сторонами, передбачено нарахування відсотків за користування грошовими коштами та за неналежне виконання умов договору, зокрема згідно Договору позичальник має право нарахувати 3,5% від суми позики за кожен день користування кредитом. Також в додатку № 1 до Договору зазначено, що реальна річна процентна ставка становить 620776 %. З наведеного слідує, що умови договору щодо встановлення сторонами такого розміру процентів є несправедливими у розумінні статті 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка в понад двадцять разів перевищує розмір виданої суми позики, у разі прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором. При цьому незалежно від виконання позивачем вимог ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" щодо надання усієї інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, останній відповідно до приписів ст. 18 цього ж Закону не повинен включати до кредитного договору несправедливих умов під страхом їх недійсності.

Звертає увагу суду на той факт, що при розмірі тіла кредиту 5000 грн, позивач намагається стягнути суму, в 6 разів більшу, посилаючись на частину 2 статті 625 ЦК України. Згідно з даною нормою, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але замість 3% річних, позивач з посиланням на свободу договору намагається стягнути 620776% річних, що є нерозумним з огляду на його непропорційність так, як вказано в постанові ВС від 14.12.2023 року в справі № 916/2550/22.

Також представник відповідача вважає, витрати на правову допомогу позивача не підлягають задоволенню, так як розмір таких витрат не є співмірним до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Окремо зазначає, що ТОВ "ФК "Ріальто" має десятки, якщо не сотні судових справ по всіх районних судах України, і всі позовні заяви складені адвокатом Руденко. Отже, для нього така позовна заява є типовою, шаблонною.

Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Нормою п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1ст. 205 ЦК).

Положеннями ст.526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно із п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суд установив, що 08.06.2023 року між ТОВ «ФК «Ріальто» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено договір № 5-1. За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Строк надання кредиту становить 150 днів. Процентна ставка за користування кредитом становить 3,5 % від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка 1277,50%). Відповідно до п. 1.6 ТОВ «ФК «Ріальто» здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . Однак, відповідач належним чином умов кредитного договору не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

За змістом кредитного договору позичальник засвідчує, що ознайомлений і повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього, паспортом споживчого кредиту та правил зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Згідно додатку № 1 до договору № 5-1 від 08.06.2024 таблиця обчислення реальної вартості кредиту сума платежу за розрахунковий період з 08.06.2023 по 05.11.2023 (150 днів) складе 31250 грн, з них проценти за користування кредитом складуть 26250 грн. Вказаний додаток підписаний ОСОБА_2 за допомогою одноразового ідентифікатора.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 11.04.2024 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором № 5-1 від 08.06.2023 становить 31250 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5000 грн; прострочена заборгованість по несплаченим процентам - 26250 грн.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Цей висновок узгоджується із правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Суд погоджується з розрахунком заборгованості наданим позивачем, оскільки розрахунок проведено правильно (5000 * 3,5%*150 = 26250) та у межах строку надання кредиту 150 днів, тому відхиляє твердження представника відповідача про нарахування стороною позивача процентів за користування кредитом поза межами строку надання кредиту.

Також суд відхиляє твердження представника відповідача, що позивач намагається стягнути суму, в 6 разів більшу, посилаючись на частину 2 статті 625 ЦК України, але замість 3% річних, позивач з посиланням на свободу договору намагається стягнути 620776% річних, що є нерозумним з огляду на його непропорційність, так як позивач не просить стягнути з відповідача індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а лише тіло кредиту та проценти за користування кредитом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитом не виконав, тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Враховуючи, що позовні вимоги судом задовольняються повністю, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати: 2422,40 грн сплачений при подачі позову позивачем судовий збір та витрати на правничу допомогу 9000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн представник позивача надав копії: договору № 02/06/2022 від 02.02.2022 про надання юридичних послуг, укладеного між ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» та ОСОБА_3 ; акт приймання - передачі наданих юридичних послуг № 02.06.2022 до договору № 02.06.2022 про надання юридичних послуг з підготовки позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» згідно реєстру № 1 на загальну суму 180000 грн, витяг з реєстру № 1 до акту приймання - передачі наданих юридичних послуг № 02.06.2022 до договору № 02.06.2022, згідно якого підготовка позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 за договором № 5-1 від 08.06.2023 та клопотання про витребування доказів 8000,00 грн складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_4 про надання юридичних послуг 1000,00 грн. Загальна кількість складених позовних заяв 20 шт.

Відповідно до платіжної інструкції № 1101 від 12.01.2024 ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» сплатило ОСОБА_3 180000,00 грн, призначення платежу: оплата за надання юридичних послуг по договору № 02/06.2022 від 02.06.2022.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, зокрема у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п.95), в рішенні у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (п.268) (заява № 19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У зв`язку з наведеним, суд може обмежити розмір судових витрат на професійну (правничу) допомогу з огляду на розумну необхідність таких судових витрат для конкретної справи.

З урахуванням вищевикладеного, за наявності клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, а також ураховуючи конкретні обставини справи, яка є справою незначної складності, представник позивача склав декілька аналогічних позовних заяв про стягнення заборгованості з боржників ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження; усталену практику з розгляду таких спорів, ураховуючи співмірність позовних вимог та вартості послуг адвоката у справі, визначених позивачем у розмірі 9000,00 грн, необхідність таких витрат для даної справи, суд вважає, що вартість послуг адвоката є завищеною та підлягає зменшенню до суми 3000,00 грн.

На підставі ст. 526, 527, 611, 612, 623, 625, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» суму заборгованості за кредитним договором № 5-1 в розмірі 31 250 грн, яка складається з: 5000,00 грн заборгованість за кредитом; 26250,00 грн заборгованість за нарахованими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судові витрати по справі в сумі 5 422,40 грн, які складаються з судового збору в розмірі 2422,40 та 3000 (три тисячі) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» місцезнаходження: вул. Вацлава Гавела, 4, м. Київ,;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А. Бойко