Справа № 291/1480/24
Провадження №2/291/111/25
РІШЕННЯ

іменем України

27 лютого 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Гарбарук І.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження (за наявними матеріалами справи без виклику сторін у судове засідання) в залі суду в с-щі Ружин цивільну справу №291/1480/24 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Ян» приватного підприємства «Ян» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій позивача та відповідача.

18.11.2024 представник позивача Ясинецький О.А. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Ян» приватного підприємства «Ян» (далі ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» від 02.12.2021 ОСОБА_1 з 03.12.2021 призначено на посаду директора з окладом згідно штатного розпису. Відповідно до довідки №21 від 01.08.2024, виданої ОСОБА_1 , заборгованість по нарахованій заробітній платі становить 270 162,13 грн. станом на 01.08.2024. Згідно з виписки Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань керівником (директором) ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» є ОСОБА_2 з 17.09.2024. Таким чином, з 03.12.2021 по 17.09.2024 ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з підприємством ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян». Однак, в довідку не включений період щодо сплати заборгованості по заробітній платі з 02.08.2024 по 17.09.2024. ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» не сплачено позивачу в день звільнення 161 487,13 грн. заробітна плата по 01.08.2024, 17 485,13 грн. компенсація за невикористану відпустку при звільненні, 22 500,00 грн. заробітна плата з 02.08.2024 по 17.09.2024. 16.10.2024 надіслано відповідачу претензію про сплату заборгованості в розмірі 201 472,26 грн. Однак відповідачем не надано відповідь на зазначену претензію. Разом з тим, у зв`язку із тим, що відповідач не виплатив йому заробітну плату у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, то відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Вказує, що за період з 19.09.2024 по 18.11.2024 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку відповідач зобов`язаний виплатити згідно вимог ст. 117 КЗпП України становить 15 357,02 грн.

За наведених обставин, просить стягнути з відповідача ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 161 487,13 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 17 485,13 грн., заборгованість по заробітній платі за період з 02.08.2024 по 17.09.2024 - 22 500,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15 357,02 грн, пені за несвоєчасну оплату заборгованості по заробітній платі 8754,38 грн, інфляційні втрати за несвоєчасну оплату заборгованості по заробітній платі 6 648,58 грн, 3% річних за несвоєчасну оплату заборгованості - 1 010,12 грн, витрати позивача на правничу (правову) допомогу адвоката 30 000,00 грн.

06.12.2024 представником відповідача Засульською Л.М. подано відзив на позовну заяву, у якому вона позовні вимоги вважає такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. При цьому вказала, що трудові відносини між ОСОБА_1 та ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» були припиненні, останнім робочим днем позивача на посаді директора за сумісництвом вважається 06.09.2024 згідно з його наказу. Право розпорядження грошовими коштами, банківськими рахунками, а також право накладення електронного підпису належало виключно директору ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» Довганю А.М. Позивач сам міг провести повний розрахунок з усіма належними йому виплатами у зв`язку із звільненням, однак цього не зробив, інші працівники не мали ні юридичних повноважень, ні технічних можливостей для проведення розрахунку з ОСОБА_1 . З 07.09.2024 до 26.09.2024 директор ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» був відсутній. Згідно з рішенням засновника ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» на посаду директора 27.09.2024 призначено Засульську Л.М. Штатний розпис в період перебування на посаді директора ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» ОСОБА_1 ним не затверджувався. Вимогу позивача про стягнення з ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» заробітної плати за період 02.08.2024 по 17.09.2024 в сумі 22 500,00 є неправомірною. Оскільки, з 01.04.2024 оплата посади директора була переведена на тарифну ставку в розмірі 43,00 грн за годину, з графіком трудового розпорядку дві години на місяць. Тобто з 01.04.2024 будь-які грошові обрахунки пов`язані з трудовими відносинами з ОСОБА_1 повинні обраховуватися на ставці 86,00 грн заробітної плати за місяць. Вимоги позивача щодо 3% річних в розмірі 1 010, 12 грн, інфляційних втрат - 6 648,58 грн, пені - 8 754,38 грн є безпідставними, оскільки застосування даних стягнень до трудових відносин суперечить закону. З огляду на наведене, просить в частині позовних вимог щодо стягнення заробітної плати за період 22.08.2024 по 17.09.2024 в сумі 22 500,00 грн, пені - 8 754,38, суми інфляційних втрат - 6 648,58, 3% річних - 1 010,12 грн., середнього заробітку за час затримки - 15 357,02 відмовити повністю, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 500,00 грн. Разом із відзивом відповідачем подано заяву про розстрочення виконання судового рішення терміном на 12 місяців, у зв`язку із перебуванням підприємства у скрутному становищі.

У заяві від 16.12.2024 представник позивача у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення відмовити.

Відповідь на відзив позивач, представник позивача не подавали.

Представник відповідача у заяві від 13.02.2025 вказала, що у довідці від 02.12.2024 №23 допущені помилки і правильні дати слід уважати 30.11.2021, 02.12.2021, контракт з ОСОБА_1 не укладався, заява ОСОБА_1 від 23.08.2024 про звільнення відсутня. До заяви долучено, зокрема, рішення №24 учасника (засновника) ПП «Ян» від 30.11.2021, наказ №ЯН0034-98 від 02.12.2021 про прийняття на роботу, рішення №26 засновника ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» від 13.09.2024, копію статуту ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян», затверджена рішенням засновника ПП «Ян» №15 від 25.02.2020.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області 21.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 29.01.2025 у відповідача було витребувано копії документів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

30.11.2021 ОСОБА_1 подав заяву про прийняття його на посаду директора (за сумісництвом) ДП «АФ «Ян» ПП «Ян».

30.11.2021 рішенням №24 учасника (засновника) приватного підприємства «Ян» призначено на посаду директора ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» ОСОБА_1 з 02.12.2021 на підставі заяви про прийняття на роботу.

Наказом ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» від 02.12.2021 ОСОБА_1 з 03.12.2021 призначено на посаду директора з окладом згідно штатного розпису (а.с. 17).

Відповідно до довідки №21 від 01.08.2024, виданої ОСОБА_1 , заборгованість по нарахованій заробітній платі становить 270 162,13 грн. станом на 01.08.2024 (а.с. 21).

04.09.2024 позивачу було виплачено заробітну плату за травень-червень 2022 року у розмірі 24 150,00 грн, 05.09.2024 за липень-листопад 2022 року 54 337,50 грн, 14.09.2024 за листопад 2022 року січень 2023 року 30 187,50 грн (а.с. 22-24).

06.09.2024 ОСОБА_1 підписав наказ про складання повноважень директора ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» з 06.09.2024 включно у зв`язку із звільнення за угодою двох сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП (а.с. 25).

13.09.2024 рішенням №26 засновника ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» вирішено припинити повноваження ОСОБА_1 на посаді директора ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» з 06.09.2024 на підставі його заяви про звільнення.

У рішення вказано, що поточне управління господарською діяльністю та ведення справами ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» передано ПП «Ян» згідно укладеного договору управління, на підписання вказаного договору зі сторони ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» уповноважено ОСОБА_2 ; на внесення вказаних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань уповноважено Засульську Л.М.

Відомості про зміну керівника у ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» в Єдиний державний реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань керівником (директором) внесено 17.09.2024 (а.с. 13).

Позивач вважає, що з 03.12.2021 по 17.09.2024 перебував у трудових відносинах з підприємством ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян».

Просить стягнути з відповідача ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 161 487,13 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 17 485,13 грн, заборгованість по заробітній платі за період з 02.08.2024 по 17.09.2024 - 22 500,00 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15 357,02 грн (з розрахунку заробітної плати 15 000,00 грн за лютий-березень 2024 року, середньоденна заробітна плата 357,14 грн, кількість робочих днів затримки при звільненні 43 дні з 19.09.2024-18.11.2024), пені за несвоєчасну оплату заборгованості по заробітній платі 8 754,38 грн, інфляційні втрати за несвоєчасну оплату заборгованості по заробітній платі 6 648,58 грн, 3% річних за несвоєчасну оплату заборгованості - 1 010,12 грн.

У довідці ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» від 10.02.2025 №10 вказано, що ОСОБА_1 працював на посаді директора по сумісництву згідно із заявою від 30.11.2021 та наказу №11 від 02.12.2021. На даний час заборгованість по нарахованій заробітній платі становить 179 359,14 грн, в т.ч. заборгованість по заробітній платі станом на 31.03.2024 161 487,13 грн (нарахована на підставі наказу (розпорядження) №ЯН0034-98 від 02.12.2021 0,5 окладу за сумісництвом 15 000,00 грн); заборгованість по заробітній платі за квітень-серпень 2024 року 386,40 грн (донараховано по 2 години мінімальної погодинної зарплати 43,00 грн/год у зв`язку з призупиненням виробництва); заборгованість щодо компенсації за невикористану щорічну відпустку 17 485,61 грн (дата звільнення 06.09.2024).

Рішенням учасника (засновника) ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» - ПП «Ян» в особі директора Шведюка Л.Г. від 26.02.2024 затверджено, що з 01.04.2024 тарифна ставка директору за сумісництвом ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» становить 43,00 грн за годину; встановлено, що з 01.04.2024 трудовий розпорядок для директора підприємства дві години на місяць.

26.09.2024 рішенням №27 засновника ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» - ПП «Ян» в особі директора ОСОБА_4 призначено на посаду директора Засульську Лесю Михайлівну з 27.09.2024 на підставі заяви про прийняття на роботу.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли щодо невиплати роботодавцем -Дочірнього підприємства «Агрофірма «Ян» приватного підприємства «Ян» належних звільненому працівникові позивачу сум у строки, визначені законом.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до положень ст.43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Нормою ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» установлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Як встановлено ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України).

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Згідно з пунктом 2.2.12 розділу 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, компенсація за невикористану відпустку входить до фонду додаткової заробітної плати.

Статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно з пунктом 2 Порядку виплата компенсації за невикористані відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до ст.. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Разом з тим, згідно п.п. «б» та «и» п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо) та виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо.

Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 808/8156/14 зазначено, що в резолютивній частині рішення обов`язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку. Стягнення і сплата прибуткового податку покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань і зменшує суму, призначену судом, на суму нарахованих податків. Отже, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільненні.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 13.09.2024 рішенням №26 засновника ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» вирішено припинити повноваження ОСОБА_1 на посаді директора ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» з 06.09.2024 на підставі його заяви про звільнення.

При цьому, у рішення вказано, що поточне управління господарською діяльністю та ведення справами ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» передано ПП «Ян» згідно укладеного договору управління, на підписання вказаного договору зі сторони ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» уповноважено ОСОБА_2 ; на внесення вказаних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань уповноважено ОСОБА_2 .

Відомості про зміну керівника у ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» в Єдиний державний реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань керівником (директором) внесено 17.09.2024 (а.с. 13).

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №758/1861/18 вказав, що факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до ЄДРПОУ.

У строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ОСОБА_1 не виплачено заробітну плату при звільненні, не виплатив її відповідач і на час розгляду справи в суді.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 161 487,13 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 17 485,13 грн, заборгованість по заробітній платі за період з 02.08.2024 по 17.09.2024 - 22 500,00 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15 357,02 грн (з розрахунку заробітної плати 15 000,00 грн за лютий-березень 2024 року, середньоденна заробітна плата 357,14 грн, кількість робочих днів затримки при звільненні 43 дні з 19.09.2024-18.11.2024).

У довідці ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» від 10.02.2025 №10 вказано, що ОСОБА_1 працював на посаді директора по сумісництву згідно із заявою від 30.11.2021 та наказу №11 від 02.12.2021.

На даний час заборгованість по нарахованій заробітній платі становить 179 359,14 грн, в т.ч. заборгованість по заробітній платі станом на 31.03.2024 161 487,13 грн (нарахована на підставі наказу (розпорядження) №ЯН0034-98 від 02.12.2021 0,5 окладу за сумісництвом 15 000,00 грн); заборгованість по заробітній платі за квітень-серпень 2024 року 386,40 грн (донараховано по 2 години мінімальної погодинної зарплати 43,00 грн/год у зв`язку з призупиненням виробництва); заборгованість щодо компенсації за невикористану щорічну відпустку 17 485,61 грн (дата звільнення 06.09.2024).

Рішенням учасника (засновника) ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» - ПП «Ян» в особі директора Шведюка Л.Г. від 26.02.2024 затверджено, що з 01.04.2024 тарифна ставка директору за сумісництвом ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» становить 43,00 грн за годину; встановлено, що з 01.04.2024 трудовий розпорядок для директора підприємства дві години на місяць.

Чинне законодавство покладає на підприємство, установу, організацію прямий обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать як на підставі норм Закону України «Про оплату праці», так і КЗпП України.

Судом встановлено, що в день звільнення відповідач не здійснив виплату належних позивачу грошових коштів.

Оскільки відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, ураховуючи відсутність підтвердження відповідачем поважних та обґрунтованих підстав затримки розрахунку з позивачем суд вважає,що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 17.09.2024 по 18.11.2024 є обґрунтованою.

Таким чином, з урахуванням наведеного позов про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільненні необхідно задовольнити частково та стягнути в користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 161 960,13 грн (161 487,13 грн (станом на 31.03.2024), 473,00 грн (за період з 01.04.2024 по 17.09.2024 з врахуванням тарифної ставки 43 грн/год, та трудовий розпорядок для директора підприємства дві години на місяць), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення за період з 17.09.2024 по 18.11.2024 в розмірі 172,00 грн, заборгованість щодо компенсації за невикористану щорічну відпустку 17 485,61 грн.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання податку на доходи фізичних осіб й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо дій ОСОБА_1 , які можуть містити ознаки кримінального правопорушення, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів відповідачем не надано суду доказів які б підтверджували йе факт, зокрема, акти за результатами інвентаризації, акти службового розслідування, заяви про скоєння кримінального правопорушення, службові записки тощо.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо то, що ОСОБА_1 , будучи директором підприємства, сам повинен був провести розрахунок, виходячи з такого.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові.

Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

У п.п. 7.1, 7.2.2 статуту дочірнього підприємства «Агрофірма «Ян» приватного підприємства «Ян», затвердженого рішенням засновника ПП «Ян» №15 від 25.02.2020, вказано, що вищим органом управління підприємства є засновник, до виключної компетенції засновника належить: призначення і звільнення (відкликання) директора підприємства, контроль за його діяльністю.

Суд зауважує, що у рішенні засновника ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян»№26 від 13.09.2024 вирішено припинити повноваження ОСОБА_1 на посаді директора ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» з 06.09.2024 на підставі його заяви про звільнення; поточне управління господарською діяльністю та ведення справами ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» передано ПП «Ян» згідно укладеного договору управління, на підписання вказаного договору зі сторони ДП «Агрофірма «Ян» ПП «Ян» уповноважено ОСОБА_2 ; на внесення вказаних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань уповноважено Засульську Л.М.

Щодо вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну оплату заборгованості по заробітній платі.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13 вказала, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 зауважила про те, що приписи частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, у частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за несвоєчасну оплату заборгованості по заробітній платі 6 648,58 грн, 3% річних за несвоєчасну оплату заборгованості - 1 010,12 грн. слід відмовити.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 8 754,38 грн, виходячи з розрахунку подвійної облікової ставки. Водночас, позивач не вказує на підставі яких норм він здійснює відповідне нарахування.

Варто зауважити, що у Законі України «Про відповідальність за не своєчасне виконання грошових зобов`язань» вказано, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору про стягнення заробітної плати, а тому з відповідача в дохід державного бюджету слід стягнути судовий збір у розмірі 1 796,18 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача

Позивач просить стягнути з відповідача 30 000,00 грн витрат на правничу допомогу, на їх підтвердження долучив до матеріалів справи копії договору про надання правничої (правової) допомоги від 14.10.2024, акту надання послуг від 15.11.2024, квитанції до прибуткового касового ордера №81 від 15.11.2024, ордера на надання правничої (правової) допомоги від 15.10.2024 (а.с. 7, 29-31).

У акті приймання-передачі наданих послуг описано види послуг, час, витрачений на їх надання.

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2023 у справі №824/20/23 висловив правову позицію, що зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі сторін, вартість години роботи у розмірі 2 000,00 гривень на годину є завищеною, не відповідає складності справи, а також ринковій вартості послуг щодо надання правової допомоги у подібних спорах.

З огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, заперечення відповідача, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, в сумі 5 000,00 грн., що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості. В решті вимог слід відмовити.

Щодо заяви про розстрочку виконання судового рішення.

У заяві від 06.12.2024 представник відповідача просить розстрочити виконання рішення суду рівними частинами на 12 місяців, мотивуючи тим, що підприємство перебуває у скрутному становищі, з 01.04.2024 робота підприємства практично зупинена, у підприємства існує заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість за попередні періоди 2023-2024 р.р. у розмірі 972 982,25 грн.

У заяві від 16.12.2024 представник позивача у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.435 ЦПК України).

Як передбачено ч.4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 зазначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суду потрібно мати на увазі, що, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що складне матеріальне становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду.

З огляду на вищезазначене, посилання відповідача і зазначені ним доводи не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим відповідач не надав, тоді як, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Таким чином, встановивши, що відповідачем не було надано до суду доказів на підтвердження наведених обставин для розстрочення виконання рішення, зокрема, доказів існування виняткових обставин, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання рішення суду, суд вважає, що підстави для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення відсутні.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі.

Керуючись ст. 12, 13, 77, 81, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Ян» приватного підприємства «Ян» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Агрофірма «Ян» приватного підприємства «Ян» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 161 960,13 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 172,00 грн, заборгованість щодо компенсації за невикористану щорічну відпустку 17 485,61 грн, а всього 179 617 (сто сімдесят дев`ять тисяч шістсот сімнадцять) грн. 74 коп.

Визначена судом сума заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану щорічну відпустку підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 з вирахуванням суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Агрофірма «Ян» приватного підприємства «Ян» в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 1 796 (одна тисяча сімсот дев`яносто шість) грн 18 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Агрофірма «Ян» приватного підприємства «Ян» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

У задоволенні заяви Дочірнього підприємства «Агрофірма «Ян» приватного підприємства «Ян» про розстрочення виконання рішення суду відмовити.

Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: Дочірнє підприємство «Агрофірма «Ян» приватного підприємства «Ян», Житомирська область, Бердичівський район, с. Немиринці, вул.. Варшавська, буд. 58, .

Дата складення повного

судового рішення 27.02.2025.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області І.М. Гарбарук