Номер провадження: 22-ц/813/2843/25
Справа № 501/2881/24
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу в.о. керівника Чорноморської окружної прокуратури на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 02 серпня 2024 року за заявою керівника Чорноморської окружної прокуратури про забезпечення позову по цивільній справі за позовом керівника Чорноморської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Іллічівського міського суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом керівника Чорноморської окружної прокуратури, який дії в інтересах держави в особі Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити певні дії.

08.07.2024 року керівник Чорноморської окружної прокуратури, який дії в інтересах держави в особі Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області подав до суду заяву про забезпечення позову, згідно якої просить суд накласти арешт на:

- об`єкт нерухомого майна рибальський будинок за адресою: АДРЕСА_1 причал АДРЕСА_2 , вздовж берега реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним рестраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії з відчуження нерухомого майна рибальського будинкук за адресою: АДРЕСА_3 , вздовж берега реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивач мотивує дану заяву тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, зокрема відшкодування заподіяної шкоди за рахунок вищевказаного майна.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 02 серпня 2024 року у задоволенні заяви керівника Чорноморської окружної прокуратури, який дії в інтересах держави в особі Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про забезпечення позову по даній цивільній справі відмовлено повністю.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, в.о. керівника Чорноморської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 02 серпня 2024 року скасувати та заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що метою поданої заяви про забезпечення позову є упередження можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити у подальшому реальне та ефективне виконання судового рішення. Заявник вважає, що заява про забезпечення позову керівника Чорноморської окружної прокуратури є достатньо обґрунтованою та її доводи свідчать про те, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить реальне та ефективне виконання судового рішення у випадку, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а саме: з огляду на те, що предметом даного позову є зареєстроване право власності на нерухоме майно, яке виникло в порушення установленого законом порядку та, приймаючи до уваги, що у разі, якщо під час розгляду справи, відповідачем буде відчужено спірний об`єкт нерухомості на користь третіх осіб та/або здійснено нові реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна - захист інтересів держави в особі Чорноморської міської ради, за яким прокурор звернувся з відповідним позовом до суду, не буде ефективним, а порушені права територіальної громади на земельну ділянку не будуть поновлені в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи на 11.02.2025 року о 14:30 годині, ОСОБА_1 не з`явилась, причини неявки не повідомила, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотала, заяв про відкладення розгляду справи не подавала.

Присутній в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор - Бондаревський О.М., не заперечував проти розгляду справи за фактичною явкою.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду справи за тією фактичною явкою, яка відбулася.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна рибальський будинок за адресою: АДРЕСА_1 причал АДРЕСА_2 , вздовж берега реєстраційний номер НОМЕР_1 та заборони ОСОБА_1 та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним рестраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії з відчуження нерухомого майна рибальського будинкук за адресою: АДРЕСА_3 , вздовж берега реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд першої інстанції виходив з того, що:

- заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача спрямовані на відчуження нерухомого майна, тому не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду;

- вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів;

- із вказаної заяви, та доданих до неї документів не вбачається ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій, направлених на відчуження вказаного майна (зокрема продажу, дарування).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що в провадженні Іллічівського міського суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом керівника Чорноморської окружної прокуратури, який дії в інтересах держави в особі Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно вимог позовної заяви, прокурор просить:

- припинити володіння ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) правом приватної власності на рибальський будинок, загальною площею 23,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , причал АДРЕСА_4 , вздовж берега, з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 108;

- зобов`язати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Чорноморською територіальною громадою земельною ділянкою, загальною площею 23, 7 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , причал АДРЕСА_5 , вздовж берега, площею 23,7 кв.м шляхом її звільнення та знесення об`єкту самочинного будівництва - рибальського будинку, адресою: АДРЕСА_1 , причал АДРЕСА_5 , вздовж берега.

08.07.2024 року керівник Чорноморської окружної прокуратури, який дії в інтересах держави в особі Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, згідно якої просить суд накласти арешт на:

- об`єкт нерухомого майна рибальський будинок за адресою: АДРЕСА_1 причал АДРЕСА_2 , вздовж берега реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним рестраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії з відчуження нерухомого майна рибальського будинкук за адресою: АДРЕСА_3 , вздовж берега реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

З матеріалів справи встановлено, що стороною позивача заявлені, зокрема, вимога щодо припинення володіння ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) правом приватної власності на рибальський будинок, загальною площею 23,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , причал АДРЕСА_4 , вздовж берега, з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 108

Тобто, між сторонами дійсно виник спір з приводу володіння спірним об`єктом нерухомого майна.

Як зазначалося умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Посилання суду першої інстанції про те, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача спрямовані на відчуження нерухомого майна, тому не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, є не обґрунтованими, оскільки відповідач маючи право власності на спірне майно має об`єктивну можливість розпорядитися зареєстрованим на її ім`я спірним майном на власний розсуд, зокрема, відчужити його в будь-який спосіб, що може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду про витребування спірної квартири та її передачу Чорноморській територіальній громаді.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу,що факт наявності позовної вимоги про припинення права власності на спірний об`єкт, та накладення арешту на це майно, як вид забезпечення позову, у даному випадку є обґрунтованим та таким, що дозволить виконати рішення суду у разі задоволення або часткового задоволення позовних вимог, оскільки відчуження спірного майна чи його подальше обтяження, або інші види розпорядження майном, які можуть бути застосовані стороною відповідача ОСОБА_1 , з урахуванням наявності спору щодо майна, тобто наявності правової невизначеності щодо прав на майно, дійсно призведе до ускладнення або ж взагалі неможливості виконання рішення суду, в залежності від способу здійснення розпорядження цими правами, враховуючи також, що на даний час відповідачка ОСОБА_1 не обмежена у можливості розпорядження майном.

Твердження суду першої інстанції про те, що при забезпечені позову, можуть бути порушені права відповідача у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, не відповідають обставинам справи, оскільки в даному випадку накладення арешту із забороною вчиняти будь-які дії направлені на її відчуження, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірний об`єкт залишається у володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час, до вирішення спору по суті.

При обранні судом належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (постанова Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 915/1567/21).

Отже, обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на спірне майно, із забороною вчиняти будь-які дії направлені на її відчуження, є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Подібний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17.

Можливість вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження майна узгоджується з усталеною практикою розгляду подібних справ Верховним Судом, зокрема, у постанові від 09.12.2021 у справі № 175/1480/21, у постанові 31.03.2021 у справі № 161/13664/20, у постанові від 11.03.2021 у справі № 757/63060/19-ц .

Верховний суд також звертає увагу на те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження майна, з метою недопущення перереєстрації прав на це майно та зміни його титульного володільця під час судового розгляду справи, жодним чином не створює відповідачеві перешкоди у користуванні цим майном.

За правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011, з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Цей інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпеченая позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Враховуючи встановлені обставини, є обґрунтовані підстави припускати, що подальше відчуження спірного нерухомого майна, вчинення реєстраційних дій щодо таких об`єктів істотно ускладнить та унеможливить виконання майбутнього рішення суду.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно забезпечуватиме адекватність та розумність обраного позивачем заходу забезпечення позову, який створює належні умови для ефективного судового захисту.

У даному випадку накладення арешту не порушуватиме принципу адекватності заходу забезпечення позову, не призводитиме до погіршення стану спірного майна чи зниження його вартості.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність належного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а також про ненадання доказів, які свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу в.о. керівника Чорноморської окружної прокуратури - задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 02 серпня 2024 року - скасувати.

Заяву керівника Чорноморської окружної прокуратури про забезпечення позову по цивільній справі за позовом керівника Чорноморської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна рибальський будинок за адресою: АДРЕСА_1 причал АДРЕСА_2 , вздовж берега реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

Заборонити ОСОБА_1 та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним рестраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії з відчуження нерухомого майна рибальського будинку за адресою: АДРЕСА_3 , вздовж берега реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 20.02.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова