Провадження №22-ц/824/2572/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання поруки припиненою та повернення майна, набутого без достатньої правової підстави,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання поруки припиненою та повернення майна, набутого без достатньої правової підстави.

На обґрунтування позову зазначив, що позивач має діючий договір карткового банківського рахунку НОМЕР_1 , укладений 17 серпня 2017 року з АТ КБ «ПриватБанк», та користується банківським рахунком IBAN- НОМЕР_2 (картка № НОМЕР_3 ).

Вказує, що 04 вересня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку стягнув з рахунку IBAN- НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 41 090, 00 грн, власником яких є ОСОБА_1

20.09.2023 року адвокат АО «Лекс плюс» Кучеров І. А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із адвокатським запитом з приводу одержання інформації про причини арешту та списання грошових коштів, що належать ОСОБА_1 , та надання копії документа (документів), які стали підставою для арешту та списання грошових коштів.

За змістом відповіді від 04 жовтня 2023 року на адвокатський запит АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що здійснив самостійне списання грошових коштів ОСОБА_1 , як поручителя товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднана вантажно-транспортна компанія» за договором поруки № 1 від 03.05.2007 року.

Позивач вважає, що оскільки не має ніяких непогашених кредитів та/або грошових зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк», то самовільне утримання банком в односторонньому порядку з його рахунку будь-яких сум є неправомірним, а безпідставно стягнуті кошти підлягають поверненню.

Таким чином, оскільки позивач згоди на списання коштів зі свого рахунку банку не надавав, права позивача порушені АТ КБ «ПриватБанк» шляхом безпідставного (з власної ініціативи банку) списання грошових коштів з належного позивачу карткового рахунку, то вказані грошові кошти підлягають поверненню як безпідставно набуті.

У зв`язку з цим, позивач просив суд визнати припиненими свої зобов`язання за договором поруки № 1, укладеним 03 травня 2007 року, а також стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 41 090,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим та повернення майна набутого без достатньої правової підстави задоволено; визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за договором поруки № 1, укладеним 03 травня 2007 року з Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»; стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 41 090,00 грн.; стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 147, 20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 04 вересня 2024 року відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, та без належної оцінки доказів у справі. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , стягнути з позивача судові витрати.

11 листопада 2024 року на електронну адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання, призначене на 06.02.2025 року, з`явилися представник позивача та представник відповідача.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має відкритий в АТ КБ «Приватбанк» та діючий картковий банківський рахунок IBAN- НОМЕР_2 (картка № НОМЕР_3 ).

03.05.2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № 1, яким забезпечено виконання умов кредитного договору від 03.05.2007 року № 34-А/07, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Об`єднана вантажно-транспортна компанія». Договір поруки в інтересах АТ КБ «Приватбанк» було підписано директором Горлівської філії Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (код 24153665) Тимченком Миколою Васильовичем .

Відповідно до пункту 1 Договору поруки, ОСОБА_1 поручився перед АТ КБ «Приватбанк» за повернення ТОВ «Об`єднана вантажно-транспортна компанія» кредиту в сумі 925 000,00 грн з кінцевою датою погашення кредиту - 03.05.2010 року. У випадку порушення ТОВ «Об`єднана вантажно-транспортна компанія» умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався сплатити штрафи, пені та інші платежі.

Змістом п. 5 Договору поруки визначено обов`язок АТ КБ «Приватбанк» направити на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов`язку з боку ТОВ «Об`єднана вантажно-транспортна компанія».

Договір поруки не містять реквізитів рахунку, визначеного сторонами для договірного списання грошових коштів на виконання Договору поруки.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.07.2009 року у справі № 42/78б порушено провадження про банкрутство ТОВ «Об`єднана вантажно-транспортна компанія». За результатами попереднього засідання 03.11.2009 року суд затвердив реєстр вимог кредиторів до ТОВ «Об`єднана вантажно-транспортна компанія», серед яких АТ КБ «Приватбанк» відсутній.

Зі змісту виписки по картці/рахунку № НОМЕР_4 від 10 жовтня 2023 року, виданої АТ КБ «ПриватБанк», вбачається вільне розпорядження ОСОБА_1 власними грошовими коштами за період з 01.06.2020 року по 10.10.2023 року.

04.09.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» списав з рахунку IBAN- НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 41 090,00 грн, власником яких є ОСОБА_1

20.09.2023 року адвокат АО «Лекс плюс» Кучеров І.А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , направив адвокатський запит до АТ КБ «Приватбанк» із вимогою надати інформацію про причини арешту та списання грошових коштів, що належать ОСОБА_1 та надання копії документа (документів), які стали підставою для арешту та списання грошових коштів.

За змістом відповіді № 20.1.0.0.0/7-230926/32745 від 04 жовтня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» підтвердив самостійне списання грошових коштів ОСОБА_1 , як поручителю ТОВ «Об`єднана вантажно-транспортна компанія» за договором № 1 від 03.05.2007 року, яким ОСОБА_1 поручився за ТОВ «Об`єднана вантажно-транспортна компанія» за виконання останньою обов`язків із повернення коштів, відповідно до умов кредитного договору від 03.05.2007 року №34-А/07, та надав копію договору поруки.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що обов`язки ОСОБА_1 у сумі 41 090,00 грн, як поручителя за договором поруки № 1 від 03.05.2007 року, припинено, а дії АТ КБ «ПриватБанк» в частині списання з рахунку позивача коштів у вказаному розмірі є неправомірними, зазначені кошти безпідставно списаними, а отже підлягають стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як убачається з апеляційної скарги, переважна більшість її доводів фактично повторюють позицію апелянта, заявлену ним в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на неможливість прийняття позиції банку щодо наявності у нього права на списання грошових коштів з рахунку клієнта, яке передбачене умовами договору банківського рахунку.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зважаючи на наведені норми, саме банк, стверджуючи про наявність нього права на списання коштів клієнта, мав надати докази з даного приводу, оскільки позивач даного права не визнає.

Даний обов`язок виконано не було, твердження банку про те, що зазначена процедура передбачена Умовами та Правилами, до яких приєднався позивач шляхом підписання відповідної анкети-заяви не була належним чином доведена, оскільки вищезгадані Умови та Правила банком до матеріалів справи не надано.

За таких умов вказане твердження залишилося голослівним, відтак не може бути прийнято судом.

Також не може бути прийнята судом і позиція апелянта стосовно обрання позивачем неналежного способу захисту.

Та судова практика, на яку посилається апелянт, не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки аналізує можливості визнання в судовому порядку припиненим саме договору. Натомість у даній справі, незважаючи на те, що в назві позову позивач і зазначав, що це є позов про визнання договору поруки припиненим, однак заявив вимогу про визнання припиненим саме зобов`язання поруки.

За таких умов релевантною до спірних правовідносин є постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 452/5368/16-ц, яка визначає належним способом захисту саме вимогу про визнання поруки припиненою.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, є належним тоді, якщо ця невизначеність триває, суд не розглядав ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 64)). Саме за цих умов боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку (вищевказане узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 4 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14).

Зважаючи на наведене, позиція апелянта у вказаній частині, не може бути прийнята судом.

Решта доводів апеляційної скарги вже здобули належну судову оцінку суду першої інстанції, про що зазначено вище.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

РішенняПечерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько