Справа № 214/7923/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А., Пугач Р.С.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Гольськова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із зазначеною скаргою, в якій просить суд визнати протиправними дії державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів після 12 квітня 2024 року, а також зобов`язати державного виконавця негайно ухвалити постанову про закриття виконавчого провадження №74613646. В обґрунтування скарги зазначено, що 19 лютого 2024 року, за результатами судового розгляду цивільної справи №214/7923/23, відкритої за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 12 жовтня 2023 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23-х років. На підставі виданого у виконання вказаного судового рішення виконавчого листа, державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження №74613646. Так, у зв`язку з тим, що за змістом вказаного судового рішення, що також узгоджується з наявними у матеріалах цивільної справи №214/7923/23 доказами, строк закінчення навчання ОСОБА_3 був встановлений як 12 квітня 2024 року, заявник 04 липня 2024 року звернувся до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 , у зв`язку із закінченням нею навчання, відповіді на яку заявник так і не отримав. Натомість, 10 липня 2024 року державний виконавець в усній формі повідомив заявнику, що згідно інформації, яку він отримав, стягувач продовжує навчання, у зв`язку з чим він продовжує стягувати аліменти. Однак, заявник зазначає, що та обставина, що ОСОБА_3 продовжує навчання, не підтверджується належними доказами, у зв`язку з чим він вимушений був звернутись до суду з даною скаргою.

Заявник та його представник у судовому засіданні вимоги скарги підтримали у повному обсязі та наголошували на тому, що надана стягувачем довідка про продовження навчання, не легалізована уповноваженим органом Канади, а також на ній не проставлений апостиль.

Державний виконавець у судовому засіданні вирішення скарги поклав на розсуд суду.

Разом з тим, матеріали справи містять наданий державним виконавцем відзив на скаргу, згідно якого державний виконавець зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження міститься нотаріально посвідчена довідка, згідно якої ОСОБА_3 продовжує навчання в учбовому закладі «Канадський університет Альберта» до 09 квітня 2024 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також матеріали виконавчого провадження, які були надані для огляду у судовому засіданні, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.02.2024 року, яке набрало законної сили, ухваленого за результатами судового розгляду цивільної справи №214/7923/23, відкритої за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 12 жовтня 2023 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23-х років. Разом з тим, у цьому ж рішенні зазначено, що як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є повнолітньою дочкою ОСОБА_1 , навчається в Університеті Альберти, на денній формі навчання, термін навчання для здобуття ступеню «магістр» - по 12 квітня 2024 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі виданого у виконання вказаного судового рішення виконавчого листа, державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження №74613646.

Так, як зазначає заявник у своїй скарзі, у зв`язку з тим, що за змістом вказаного вище судового рішення, що також узгоджується з наявними у матеріалах цивільної справи №214/7923/23 доказами, строк закінчення навчання ОСОБА_3 був встановлений як 12 квітня 2024 року, відтак, він 04 липня 2024 року звернувся до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 , у зв`язку з закінченням нею навчання.

Між тим, як убачається з матеріалів дослідженого судом виконавчого провадження, 05 вересня 2024 року, представник за довіреністю, Лугова О.С. надала до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) довідку про продовження ОСОБА_3 навчання, для доручення до матеріалів виконавчого провадження, яка була відповідно прийнята державним виконавцем.

Так, зазначена довідка була надана з перекладом на українську мову, який був виконаний перекладачем ОСОБА_4 , справжність підпису якої було засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Корнєєнковою Н.О.

Згідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10.01.2002 року та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно із ст. 1 Гаазької конвенції (далі - Конвенція) ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: а) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; б) адміністративні документи; с) нотаріальні акти; д) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Згідно ст. 2 Конвенції, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до ст. 4 Конвенції, передбачений в ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак Апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» повинен бути викладений французькою мовою.

До переліку країн-учасниць Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, відноситься і Канада.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного у вказаній державі та звільнення його від процедури консульської легалізації, цей документ повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Документи, які завіряються апостилем, не потребують додаткової легалізації, причому їх визнавати зобов`язані на будь-якому державному рівні в державах, які приєдналися до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Тобто, документи цих країн мають бути лише апостилізовані. Апостилізовані документи відміняють вимоги легалізації іноземних офіційних документів.

Пунктом 13 Правил проставлення апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених Наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 05.12.2003 року №237/803/151/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.12.2003 року за №1151/8472, апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

У разі проставлення апостилю на окремому від документа аркуші документ і аркуш з апостилем скріплюються шляхом прошивання ниткою (стрічкою) білого або червоного кольору в спосіб, який унеможливлює їх роз`єднання без пошкодження аркуша, та засвідчуються підписом і печаткою посадової особи компетентного органу. Кількість скріплених аркушів підтверджується підписом посадової особи, яка проставляє апостиль.

На аркуші з апостилем проставляється печатка компетентного органу так, щоб одна її частина була на аркуші з апостилем, а інша на останній сторінці документа.

Отже, додана до матеріалів виконавчого провадження довідка про продовження ОСОБА_3 навчання, копія якої також долучена до матеріалів цієї скарги, не посвідчена у відповідності до вимог міжнародного приватного права, не містить необхідні реквізити, не містить відбиток апостилю, а долучений до неї переклад з англійської на українську мову зроблений перекладачем ОСОБА_4 , справжність підпису якої було засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Корнєєнковою Н.О. та зареєстровано в реєстрі за №25639, ніяким чином не доводить дійсність такої довідки.

Таким чином, вказана довідка не відповідає вимогам Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10.01.2002 року №2933-ІІІ, позаяк є не апостилізованим документом, який було видано в іншій державі.

Відтак, враховуючи те, що матеріали виконавчого провадження не містять інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 продовжує навчання, суд приходить до висновку про неправомірність дій державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів після 12 квітня 2024 року.

Разом з тим, суд зазначає, що не має права зобов`язувати посадових осіб органів державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватись лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, інакше це буде втручанням суду у дискреційні повноваження державного виконавця.

Таким чином, суд не має права зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження, а отже вимога скарги в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів після 12 квітня 2024 року.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Попов.

Повна ухвала складена 04 березня 2025 року.