Справа № 442/8017/24 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О. В.
Провадження № 22-ц/811/3503/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк», на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року, у справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 22 057,54 грн та судові витрати у розмірі 3025 грн..

Вимоги обґрунтовано тим, що 27 квітня 2023 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40, 8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Невиконання відповідачем належним чином своїх зобов`язань, призвело до створення заборгованості на загальну суму 22 057,54 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.04.2023 у розмірі 14 994 гривні 36 копійок станом на 28 серпня 2024 та 2 058 гривень 39 копійок судових витрат, а всього: 17 052 грн. 75 коп. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило акціонерне товариство «Акцент-Банк», подавши в листопаді 2024 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовнизх вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог. Вважає оскаржуване рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, в поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом не взято до уваги те, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Не погоджується заявник і з висновками суду щодо підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та застосування в даному випадку висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, оскільки в справі №342/180/17 розглядався випадок, коли Тарифи Банку не було підписано боржником. В даному ж випадку до матеріалів справи долучнено не тільки Тарифи із сайту Банку чи Паспорт споживчого кредиту за програмою Кредитна картка, а і заяву щодо встановлення кредитного ліміту, в якій чітко зазначені всі обумовлені умови, кредитування, строки, процентна ставка, та інші істотні умови договору, заява підписана боржником за допомогою електронного підпису. Свою згоду на використання електронного підпису відповідач надав у Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в А-Банку.

Щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості, то на думку заявника вони є необгрунтованими, однак на підтвердження вірності розрахунку Банк надавав банківську виписку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною третьою статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки заявником оскаржується судове рішення лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках в розмірі 7 063 грн 18 коп., тому в іншій частині правильність рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Із змісту оскаржуваного судового рішення убачається, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитних коштів, місцевий суд виходи в з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифи надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі не містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вважав, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банку» 27 квітня 2023 року відповідач уклав з позивачем договір про надання банківських послуг, який підписав власноручно (а.с.7).

Положеннями заяви щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком від 27 квітня 2023 року визначено умови користування кредитними коштами, зокрема, в пункті 6 зазначено, що підльговий період користування кредитним лімітом становить 62 дні за ставкою 0, 000001%, у разі виходу із пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3.4% на місяць. Строк кредитування (строк дії кредитної лінії 240 місяців) пунтк 7 заяви. Порядок погашення щомісяця, до останнього дня поточного місяця включно, в розмірі не менше 4 від заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом, та не менше 100 грн й не більше повного розміру заборгованості за договором про споживчий кредит (пункт 8 заяви). Пунктом 9 та 9.1. заяви визначено, що у випадку порушення клієнтом будь якого із грошових зобов`язань, зокрема, при невиконанні зобовязання щодо повернення кредиту застосовується ставка 6,8% на місяць, яка нараховується на суму загальної заборгованості (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_1 ознайомився із запропонованими умовами користування кредитними коштами, засвідчивши це простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком 27 квітня 2023 року 12:40:05 з номера телефону НОМЕР_1 ( а.с. 9 зворот).

Свою згоду на використання електронного підпису відповідач надав у Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в А-Банку (а.с.7).

Згідно долученого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27 квітня 2023 року, укладеного між АТ «А-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 28 серпня 2024 року, загальний залишок заборгованості останнього за процентами становить 7 063 грн 18 коп.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що анкета заява на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку підписана відповідачем ОСОБА_1 власноручно, а заява про встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, підписана останнім простим електронним підписом, між сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору, на підставі якого ОСОБА_1 отримав можливість користуватися кредитними коштами, банк належно виконав свої зобов`язання за договором, а боржник такі не виконує, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість як за тілом кредитом, так і за процентами, відповідач за час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не надав відомостей, що свідчать про погашення ним вищевказаної заборгованості та про причини несвоєчасного погашення такої у добровільному порядку, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження №14-131 цс 19, на яку покликається суд першої інстанції в судовому рішенні не релевантна до справи, що переглядається, оскільки, в такому викладена позиція щодо не ознайомлення боржника з істотними умовами договору, а в даному випадку, за встановлених вище обставин справи, відповідач ОСОБА_1 ознайомився із запропонованими умовами користування кредитними коштами, засвідчивши це простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком 27 квітня 2023 року 12:40:05 з номера телефону НОМЕР_1 .

Таким чином, вирішуючи спір в частині стягнення процентів за кредитним договором, суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов невірного висновку про наявність підстав для відмови в задоленні таких.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з мотивів наведених вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про задоволення такої вимоги. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. У зв`язку з цим резолютивну частину рішення суду першої інстанції слід викласти в новій редакції.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» слід стягнути 3028 грн 00 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 4 542 грн 00 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Викласти абзаци перший-третій резолютивної частини в такій редакції:

«Позов акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість станом на 28 серпня 2024 року за кредитним договором № б/н від 27 квітня 2023 року у розмірі 22 057 грн 54 коп. (двадцять дві тисячі п`ятдесят сім грн 54 коп.) з яких: 14 994 грн 36 коп. заборгованість за тілом кредиту, 7 063 грн 18 коп. заборгованість за відсотками

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» 3 028 грн 00 коп. (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» 4 542 грн 00 коп. ( чотири тисячі п`ятсот сорок дві грн 00 коп.) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено (підписано) 28 лютого 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич