ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/5156/24

Головуючий у першій інстанції Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/427/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Борзнянська міська рада Чернігівської області,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом повернення їх власнику та скасування державної реєстрації договорів оренди землі, -

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :08:001:0118 загальною площею 3,775 га на території Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, які чиняться відповідачем, шляхом зобов`язання повернути її власнику позивачу; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (права оренди земельної ділянки), індексний номер 60084689 від 31 серпня 2021 року, прийняте державним реєстратором Борзнянської міської ради Лєдяєвою Т.П.; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :08:001:0120 загальною площею 0,5 га на території Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, які чиняться відповідачем, шляхом зобов`язання повернути її власнику позивачу; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (права оренди земельної ділянки), індексний номер 60084734 від 31 серпня 2021 року, прийняте державним реєстратором Борзнянської міської ради Лєдяєвою Т.П., а також стягнути судові витрати.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 зазначив, що в порядку спадкування після смерті батька набув у власність земельні ділянки з кадастровими номерами :08:001:0118, загальною площею 3,775 га та :08:001:0120 загальною площею 0,5 га, розташовані на території Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства. Після реєстрації права власності позивач дізнався, що право оренди на зазначені земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договорів оренди землі від 25 серпня 2021 року, укладених між відповідачем батьком позивача ОСОБА_3 строком на 49 років для виробництва сільськогосподарської продукції. Позивач вважає, що підписи від імені ОСОБА_3 на договорах оренди, актах визначення меж земельних виконано не його батьком, а іншою особою, тобто є підробленими, що стало підставою для звернення з цим позовом.

20 листопада 2024 року в ході судового розгляду справи представник ОСОБА_2 адвокат Березовський О.Д. заявив клопотання про зупинення провадження у цій справі до звільнення ОСОБА_2 з військової служби та припинення його перебування у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року клопотання представника відповідача адвоката Березовського О.Д. задоволено. Провадження у цій справі зупинено до перебування відповідача ОСОБА_2 у складі ЗСУ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, просить її скасувати та направити справу до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області для продовження розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що безпідставне зупинення провадження порушує право позивача на справедливий суд, оскільки з наданого стороною відповідача посвідчення про відрядження ОСОБА_2 не вбачається, що військова частина НОМЕР_1 входить до складу якогось певного оперативно-тактичного угрупування, залучена та бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ.

Зазначає про те, що із наданого посвідчення про відрядження вбачається, що військова частина НОМЕР_1 має місце дислокації у АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 відряджений до н.п. Булахівка Дніпропетровської області (с. Булахівка входить до складу Межиріцької сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області), яке відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами і доповненнями, чинними на даний час), не є територією активних бойових дій або територією, на яких ведуться (велися) бойові дії. Цим, на думку позивача, спростовується твердження про те, що відповідач перебуває у зоні бойових дій.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Березовський О.Д., заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить її залишити без задоволення, а ухвалу про зупинення провадження без змін.

Обгрунтовуючи доводи відзиву, представник відповідача посилається на те, що ОСОБА_2 на даний час перебуває поза межами постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , де проходить службу. З 18 листопада 2024 року і по теперішній час ОСОБА_2 відряджений для виконання завдань за призначенням в зону бойових дій згідно із бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 № 372дск від 15 листопада 2024 року. Зазначене підтверджується посвідченням про відрядження за № 3834, виданим ОСОБА_2 без визначення дати повернення з відрядження. Указує, що підставою для відрядження відповідача є наказ від 15 листопада 2024 року № 364, який не являється внутрішнім наказом про кадрові переміщення військовослужбовця у межах військової частини, а виданий згідно із бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 № 372дск від 15 листопада 2024 року.

Звертає увагу суду на те, що вказівка у посвідченні про відрядження ОСОБА_2 на те, що він командирований до н.п. Булахівка Дніпропетровської області, ДПУ (допоміжний пункт управління) свідчить виключно про те, що пунктом постійної дислокації відрядженого відповідача визначено саме цей населений пункт. Однак, це жодним чином не спростовує того, що ОСОБА_2 , будучи відрядженим на підставі бойового розпорядження, здійснює виїзди з пункту постійної дислокації в зону бойових дій.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Зупиняючи провадження у цій справі, суд першої інстанції, беручи до уваги перебування відповідача у складі ЗСУ та його залучення до виконання бойових завдань у період воєнного стану, дійшов висновку про необхідність зупинення провадження до припинення перебування ОСОБА_2 у складі ЗСУ.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (рішення у справі "Pelissier and Sassi v. France" (Пелісьє та Сассі проти Франції), заява N 25444/94, та "Frydlender v. France" (Фрідлендер проти Франції), заява N 30979/96).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб.

Згідно з пунктом другим цього Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом з Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Надалі строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та триває до цього часу.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Структура Збройних Сил України визначена статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України», відповідно до частини третьої якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Воєнні дії це організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України. Бойові дії це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння) (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 25 жовтня 2024 року о 10 год. 00 хв (а.с. 57).

2223 жовтня 2024 року на електронну адресу районного суду надійшла заява ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням за межами Чернігівської області. Указано, що відповідач проходить військову службу, бажає брати участь у судовому засіданні (а.с. 63 зворот, 65, 66). Додано витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 березня 2022 року про те, що солдата ОСОБА_2 , призначеного наказом начальника 250 Центру інженерної підтримки (по стройовій частині) від 29 березня 2022 року № 86дск на посаду водія-електрика радіостанції батальйону інженерної підтримки в/ч НОМЕР_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29 березня 2022 року, зараховано до списків особового складу частини (а.с. 67).

25 жовтня 2024 року підготовче засідання було знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Шевченко І.М., підготовче засідання відкладено на 25 листопада 2024 року на 15 год. 00 хв, про що свідчить довідка секретаря судового засідання (а.с. 68).

20 листопада 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Березовський О.Д. заявив клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Клопотання мотивовано тим, що з 18 листопада 2024 року ОСОБА_2 згідно з бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 № 372 дск від 15 листопада 2024 року на підставі наказу від 15 листопада 2024 року № 364 відряджений для виконання завдань за призначенням в зону бойових дій без зазначення дати повернення з відрядження. Відповідач з об`єктивних причин не має можливості виконувати та дотримуватися процесуальних прав та обов`язків, у тому числі, брати участь в судових засіданнях, проте бажає особисто приймати участь при розгляді справи, про що свідчить подана ним заява від 22 жовтня 2024 року. Адвокат посилався також на те, що лише його участь як представника у розгляді справи не забезпечить всебічного, повного та об`єктивного з`ясування її обставин, оскільки сторони встигли лише укласти договір про надання правничої допомоги, проте представник не отримав від довірителя пояснень та необхідних документів, не з`ясував позиції відповідача по суті заявлених вимог.

На підтвердження заявленого клопотання стороною відповідача надано посвідчення про відрядження військової частини НОМЕР_1 від 15 листопада 2024 року № 3834, за яким солдата ОСОБА_2 , водія-електрика радіостанції батальйону інженерної підтримки, відряджено в населений пункт Булахівка Дніпропетровської області для виконання завдань за призначенням з 18 листопада 2024 року на невизначений термін. Підстава відрядження: наказ від 15 листопада 2024 року № 364, виданий згідно з бойовим розпорядженням командира в/ч НОМЕР_1 № 372 дск від 15 листопада 2024 року (а.с. 83).

Представник позивача адвокат Аніщенко О.Г. заперечуючи проти задоволення клопотання, посилався на те, що ОСОБА_2 відряджений до н.п. Булахівка Дніпропетровської області, яке не є територією активних бойових дій або територією, на яких ведуться (велися) бойові дії (а.с. 98-100).

При цьому стороною позивача з метою проведення судової почеркознавчої експертизи заявлено клопотання про витребування у ОСОБА_2 договорів оренди земельних ділянок від 25 серпня 2021 року, актів визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та актів прийому-передачі земельних ділянок до вказаних договорів оренди, щодо права оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :08:001:0118, :08:001:0120, орендодавцем за якими є ОСОБА_3 , а орендарем ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 , відряджений для виконання бойового завдання до іншого населеного пункту, що вочевидь унеможливлює його участь у судовому засіданні і подання доказів у разі їх витребування судом.

Твердження скаржника про відсутність підстав для зупинення провадження у справі через те, що н.п. Булахівка Дніпропетровської області, яке не являється територією активних бойових дій або територією, на якій ведуться (велися) бойові дії, апеляційний суд відхиляє, виходячи з того, що з 18 листопада 2024 року відповідача відряджено для виконання завдання за призначенням згідно з бойовим розпорядженням командира в/ч НОМЕР_1 № 372дск від 15 листопада 2024 року. Зазначене підтверджено посвідченням про відрядження за № 3834, виданим ОСОБА_2 без зазначення дати повернення з відрядження.

Відповідно до п. 10 Інструкції про особливості виплати винагороди військовослужбовцям Головного управління розвідки Міністерства оборони України на період дії воєнного стану, затвердженого наказом Головного управління розвідки Міністерства оборони України від 30 вересня 2023 року за № 57, безпосередня участь військовослужбовців у бойових діях або заходах та виконанні бойових (спеціальних) завдань підтверджується на підставі таких документів, зокрема, бойового (оперативного) наказу або бойового розпорядження. Таким чином, бойове розпорядження являється рішенням уповноваженого керівника про виконання підрозділом (органом, групою тощо) оперативно-бойових заходів (бойових дій).

Крім цього, колегія суддів вважає такими, що узгоджуються з матеріалами цієї справи, доводи представника відповідача про неможливість забезпечення повноти судового розгляду лише за участю адвоката Волошка І.В. Так, посвідчення відповідача про відрядження датоване 15 листопада 2024 року. Договір про надання правничої допомоги № 1402024/ц у цій справі укладено адвокатом Березовським О.Д. та ОСОБА_2 14 листопада 2024 року (а.с. 74-76), тобто в переддень до зазначеного наказу. Суд вважає слушними аргументи представника відповідача про те, що такий короткий термін унеможливив належне узгодження позиції відповідача щодо суті заявлених вимог та отримання представником від довірителя відповідних документів (зокрема договорів оренди земельних ділянок від 25 серпня 2021 року, актів визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та актів прийому-передачі земельних ділянок до оспорюваних договорів оренди), на витребуванні яких наполягає сторона позивача і неподання яких ОСОБА_2 може об`єктивно вплинути на повноту судового розгляду.

Посилання позивача на неврахування судом першої інстанції при вирішенні питання про зупинення провадження у справі висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, є безпідставними, оскільки у наведеному рішенні суду касаційної інстанції встановлено, що відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині, прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. Натомість у цій справі відповідача відряджено до іншого населеного пункту для виконання завдань за призначенням на підставі бойового розпорядження.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи належних доказів на підтвердження підстав для зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова