Провадження № 2/201/681/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 січня 2025 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Куць О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сідельника Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтовання позову позивач посилалась на те, що 05 липня 2024 року о 09:58 год. у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі трьох транспортних засобів: автомобіля марки «КІА Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 під керуванням ОСОБА_2 , й автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , що належить ОСОБА_1 , а також автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , що належить ОСОБА_6 .

Згідно протоколу серії ААД№742136 від 05.07.2024 року, складеного на місці події, ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , який рухаючись на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг вул. Шинної та пр. Богдана Хмельницького, керуючи автомобілем «КІА Cerato», повертаючи ліворуч, не надав переваги у русі автомобілю марки «Mitsubishi Lancer», що рухався прямо у зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення між двома транспортними засобами, після чого автомобіль «Mitsubishi Lancer» продовжив некерований рух і скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ». Постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 серпня 2024 року у справі № 932/6175/24 від 07.08.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджує факт його вини у вчиненні ДТП.

Згідно з висновком експерта № 4207/24 (товарознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріальних збитків), складеного 24 липня 2024 року, вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті ДТП становить 330636,18 грн.

У зв`язку з тим, що страхові виплати, здійснені страховою компанією, склали лише максимальну граничну суму в розмірі 160000 грн., а франшиза становила 3200 грн., загальна сума відшкодування є недостатньою для покриття завданих збитків. Позивач вказувала, що нею для повного відшкодування завданих збитків недоотримано 173 836,18 грн. (330 636,18 грн. - 160 000 грн. - 3 200 грн.). Крім того, їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 20000 грн.

З наведених підстав ОСОБА_1 просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу, матеріальні збитки у сумі 173836,18 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 40000 грн., судовий збір: за подання позову 1938, 36 грн. та 908 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Крім того позивач просила стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 20000 грн.

Ухвалою судді від 07 жовтня 2024 року у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду (а.с. 65-66).

Представник позивача надав суду заяву в якій просив ухвалити заочне рішення у справі з урахуванням доказів, які наявні в матеріалах справи (а.с.120).

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час повідомлені належним чином, причини не явки суду не повідомили.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2024 року о 09.58 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «KIA Cerato», д/н НОМЕР_1 , рухаючись в м. Дніпрі на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг вул. Шинної та пр.Богдана Хмельницького, повертаючи ліворуч, не надав переваги у русі автомобілю марки «Mitsubishi Lancer», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який належить позивачу ОСОБА_1 , що рухався в зустрічному напрямку прямо, після чого даний транспортний засіб продовжив некерований рух, внаслідок сталося зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 . В результаті ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки.

Вказані обставини встановлені постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 932/6175/24 від 07 серпня 2024 року, яка набрала законної сили 20 серпня 2024 року.

Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у сумі 850 грн. (а.с.15).

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно висновку експерта № 4207/24 (товарознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріальних збитків), складеного 24 липня 2024 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. (свідоцтво № 544 від 28.09.2001 року), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номерний знак - НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, становить 330 636,18 грн.(а.с.16-33).

Власником пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номерний знак - НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 11).

Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На день скоєння ДТП, 05 липня 2024 року, цивільна відповідальність володільця автомобіля марки автомобіля марки «КІА Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована згідно поліса № АТ 4459559 (а.с. 121). Звертаючись із позовною заявою, позивач вказувала, що отримала страхове відшкодування у граничному розмірі у сумі 160000 грн. за мінусом франшизи 3200 грн., тобто 156800 грн.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Спосіб відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, визначає суд за вибором потерпілого (ч. 1 ст. 1192 ЦК України) і може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на день заподіяння шкоди регулював Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_2 внаслідок пошкодження транспортного засобу було завдана ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 330 636,18 грн., а страховою компанією сплачено 156800 грн. (в межах ліміту страхування - 160000 грн. за мінусом франшизи 3200 грн.), суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 173 836,18 грн.

Що стосується вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , як власника автомобіля марки «КІА Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , суд зауважує, що відповідачка не є особою, яка завдала позивачу матеріальних збитків, вина останньої у їх настанні не встановлена судом, а тому на ОСОБА_3 не може бути покладений обов`язок відшкодовувати завдані збитки.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наведених вимог Закону та обставин справи, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків слід відмовити.

Посилання представника позивача адвоката Антонова Є.М. на судову практику Верховного Суду у справі 175/825/21 щодо солідарного стягнення матеріальної шкоди із заподіювача шкоди та власника транспортного засобу є безпідставними, зокрема, Верховним Судом у вказаній кримінальній справі переглядалася ухвала Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року (якою змінено вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2022 року) лише в частині визначення розміру моральної шкоди у сумі 10000 грн., стягнутої в межах цивільного позову (постанова Верховного Суду від 25 березня 2024 року, провадження № 51-4295км23).

Що стосується вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у сумі 20000 грн., суд зауважує наступне.

Стаття 3 Конституції Українивизначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другоїстатті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другоїстатті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода у тому числі полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Слід зазначити, що під час ДТП позивач не знаходилась за кермом належного їй на праві власності автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номерний знак - НОМЕР_2 .

Між тим, позивачу завдано моральної шкоди через психоемоційні страждання, обумовлені пошкодженням належного їй транспортного засобу.

Так у позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що вона втратила мобільність, порушено її звичний спосіб життя, вона відчула фізичне та психологічне погіршення стану, наявні значні часові та фінансові втрати для відновлення пошкодженого майна.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Отже вказана вимога позивача задовольняється частково.

Щодо солідарного стягнення з відповідачів судових витрат, понесених позивачем за оплату професійної правничої допомоги та судового збору суд зазначиє наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Суд зауважує, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У позовній заяві позивач просить стягнути солідарно з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у сумі 40000 грн.

Між тим, з акту виконаних робіт від 26 вересня 2024 року (а.с.48) вбачається, що аналіз та розробка правової позиції клієнта у адвоката зайняла 5 годин й вартість послуги становить 15000 грн., складання позовної заяви 25000 грн. (витрачено 5 годин, ціна за годину - 5000 грн).

При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), вважає, що розмір гонорару в 40000 грн. є не обґрунтованим та завищеним.

Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, матеріали справи не містять великої кількості документів для дослідження й на збирання яких адвокат би витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Зокрема, відповідно до Постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Таким чином вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача сплачений та документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 938,36 грн. (а.с.6).

Судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 908,40 грн. позивачу не відшкодовується, оскільки ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року у задоволенні вказаної заяви було відмовлено (а.с. 62-64).

Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено повністю, судові витрати з останньої не стягуються.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , матеріальні збитки у розмірі - 173 836,18 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1938,36 грн.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити повністю.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем та третіми особами протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3

Суддя О.О.Куць