Справа № 703/6875/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Овсієнка І.В.

за участю

секретаря судового засідання Батаргіної Т.М.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

установив:

25.12.2024 Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернулося до Смілянського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 05.03.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №L2013056.

Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором №L2013056 від 05.03.2019, внаслідок чого допустила виникнення заборгованості в сумі 21270,99 грн, з яких: 8900,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 3471,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, інші заборгованості (зокрема комісія) 12370,99 грн.

01.07.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Він Фінанс» (позивач), було укладено Договір відступлення права вимоги №01072019, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Дінеро» відступило позивачу право вимоги від відповідача за кредитним договором №L2013056 від 05.03.2019, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

ТОВ «Він Фінанс» як новий кредитор, керуючись нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України, провів нарахування на суму боргу інфляційних втрат та 3% річних, внаслідок чого станом на день звернення до суду заборгованість ОСОБА_1 складає: загальна заборгованість за договором №L2013056 від 05.03.2019 21270,99 грн, 3% річних 1916,30 грн, інфляційні втрати 9581,87 грн, всього 32769,16 грн.

Ухвалою суду від 24.12.2024 позовну заява прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строк для подання письмових заяв по суті справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило.

Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить наступного висновку.

Суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У своєму позові позивач зазначає, що 05.03.2019 ТОВ «ФК «Дінеро» укладено договір кредитної лінії №L2013056 із ОСОБА_1 (відповідач), відповідно до умов якого первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, унаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно з інформаційною довідкою, наданою на запит суду Управлінням «Центр надання адміністративних послуг» ВК СМР, відповідач ОСОБА_2 (в минулому - ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Отже на даний час відповідач має прізвище « ОСОБА_4 ».

Відповідно до Протоколу №1706 загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024, вирішено змінити повне та скорочене найменування юридичної особи на Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», ТОВ «Він Фінанс» відповідно.

Проте, на підтвердження своїх тверджень позивач надає копію Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG1589978 від 05.03.2019, де в графі позичальника вказані ім`я ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса електронної пошти та номер телефону. Графа для підпису як з боку позичальника, так і кредитодавця не заповнена.

Крім того, до позовної заяви додано Загальні умови договору кредитної лінії. Вказаний документ не містить дати та часу його складення, будь-яких відомостей про його редакцію, ким та в якому порядку він виданий або затверджений. Документ містить посилання на сторінку www.dinero.com.ua в мережі інтернет, а також в його тексті вказується, що договір кредитної лінії, який укладається між сторонами у разі видачі кредиту, складається із спеціальних умов договору кредитної лінії (надалі Спеціальні умови кредиту) та Загальних умов договору кредитної лінії (далі Загальні умови кредиту), а також змін та доповнень до них. Кредитодавцем є ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», .

Відповідно до п. 2.1.1.2-2.1.1.3 Загальних умов, позичальник створює особистий кабінет на порталі (веб-сайті кредитодавця www.dinero.com.ua), куди в подальшому отримує пропозицію кредитодавця Спеціальних умов кредиту.

Відповідно до п. 2.1.1.3 Загальних умов, натискаючи кнопку «Прийняти», позичальник підтверджує, зокрема, встановлення договірних відносин із кредитодавцем та складення договору.

Однак, вказаний документ не містить жодних даних щодо позичальника, в ньому не згадується імені будь-якої фізичної особи, графа для підпису кредитодавця та позичальника, що, згідно Загальних умов, мають бути підписані електронним цифровим підписом порожні.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано «Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит». Вказаний формуляр є стандартизованою формою. Вказаний документ містить суттєві умови кредитування, зокрема розмір кредитного ліміту, відсоткової ставки, мети кредитування, однак як вбачається із його змісту, слугує для інформування клієнта про основні характеристики кредиту. Вказані обставини підтверджуються змістом документу, в якому біля графи, розрахованої для підпису сторін, вказано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням наданої ним інформації про сімейний стан, майновий стан, розмір доходів. Підписуючи даний документ, клієнт підтверджує лише отримання та ознайомлення із інформацією про умови кредитування. В графі для підпису споживача міститься в дужках « ОСОБА_1 », але відомості про накладення електронного підпису як кредитодавця, так і споживача відсутні. З огляду на порядок укладення кредитного договору, передбачений Загальними умовами (пункти 2.1.1-2.1.1.2) вказаний документ підтверджує лише формування кредитодавцем пропозиції укласти договір, не може свідчити про доведення її до споживача і тим більше прийняття її умов останнім.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Суд дійшов висновку, що наведені паспорт споживчого кредиту та складові кредитного договору не були підписані сторонами, а відтак не є підтвердженням факту укладення між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 . Договору кредитної лінії №L2013056, за яким позивач просить стягнути кредитну заборгованість.

Окрім того, позивач стверджує, що 01.07.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (змінено назву на ТОВ «Він Фінанс») укладено Договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором кредитної лінії №L2013056, за яким позивач ТОВ «Він Фінанс» набув прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги від 01.07.2019 №01072019 сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором від 05.03.2019 складає 21270,99 грн.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення, заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, правовідносини за Договором від 05.03.2019 №AG1589978 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем виникли до укладення Договору відступлення права вимоги №01072019 від 01.07.2019.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 1005/7136/2012 (провадження № 61-18606св21) зазначено, що тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 по справі № 914/868/17).

На підтвердження факту набуття позивачем відносно відповідача права вимоги за договором кредитної лінії №L2013056 від 05.03.2019 наданий Договір відступлення права вимоги №01072019 від 01.07.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (змінено назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС»).

Проте, у зазначеному договорі відсутні будь-які відомості щодо переходу прав кредитора від ТОВ «ФК «Дінеро» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс») ні за договором №L2013056 від 05.03.2019, про який зазначено у позові, ні за договором №AG1589978 від 05.03.2019, який додано до позову.

Пунктами 1.1, 1.2 Договору відступлення права вимоги №01072019 від 01.07.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс») визначено, що на умовах, встановлених цим Договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрах боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Викладені обставини в їх сукупності свідчать, що кредитний договір між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 не укладено, відтак право вимоги за ним не виникло, не могло бути відступлене позивачеві на підставі договору №01072019 від 01.07.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано виписку з рахунку станом на 15.07.2019.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Отже надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Застосовуючи даний підхід до цієї справи, суд звертає увагу, що надана виписка не є первинним документом банківської установи, не підтверджує належним чином факту отримання кредиту чи користування ним.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, беручи до уваги наведені обставини та те, що позивач не довів факту набуття ним права грошової вимоги до відповідача, суд убачає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити.

Щодо вимоги про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, то вказані вимоги є похідними від основної позовної вимоги. Оскільки суд не задовольняє основну позовну вимогу, то і в задоволенні похідної вимоги слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). За таких обставин підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, ст. 526, 546, 549, 612, 1050, 1054, 1077 ЦК України, керуючись ст. 9-14, 19, 23, 27, 81, 89, 133, 137, 141 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складене 28.02.2025.

Суддя І.В. Овсієнко