ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року м. Чернівці Справа № 720/1995/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Павлінчука С.С., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Вимоги обґрунтовував тим, що 29.12.2022 року відбулася ДТП за участю транспортних засобів «Citroen Jumpy», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та «Honda CR-V», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03.02.2023 року ОСОБА_2 визнано винним вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.

Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_4 , був забезпечений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, як наслідок, ПАТ «СК «Провідна» на рахунок ОСОБА_1 було сплачено страхове відшкодування у розмірі 106 660 грн, з яких 13 800 грн витрати на евакуатор.

Вказував, що згідно акту виконаних робіт, вартість відновлювального ремонту склала 374 358 грн, а тому з урахуванням виплаченого розміру страхового відшкодування, просив стягнути з відповідача на свою користь 281 498 грн матеріального збитку.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував щодо провденого переліку робіт та їх розміру вираженого в грошових коштах.

Провадження №22-ц/822/131/25

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2024 року в задоволені позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, судом не взято до уваги акт виконаних робіт, згідно якого встановлена вартість відновлювального ремонту у розмірі 374 358 грн, а також проігноровано, що саме винуватець ДТП повинен відшкодувати завдану шкоду.

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла таких висновків.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що виконані роботи, які зазначені в акті №ПО-8-00004 від 22.06.2023 року, явно не відповідають їхній реальній вартості, надані позивачем квитанції про оплату за ремонт та технічне обслуговування автомобіля не містять відомостей про реквізити отримувача платежу, а дата та час здійснення платежу передують акту виконаних робіт, а тому визнав такі докази недопустимими та неналежними, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Обставини скоєння ДТП 29.12.2022 року, визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення й накладення на такого адміністративного стягнення у вигляді штрафу, належності «Honda CR-V», д.р.н. НОМЕР_2 на праві власності ОСОБА_1 , наявність у ОСОБА_2 на час ДТП укладеного між ним та страховиком договору страхування (діючого полісу АР №6621663 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 160 000 грн), виплати страховою компанією ПАТ «СК «Провідна» страхового відшкодування у розмірі 106 660 грн (в тому числі 13 800 грн за евакуатор), сторонами визнається та не спростовується (а.с.7-9, 15).

Згідно акту виконаних робіт №ПО-8-00004 від 22.06.2023 року на суму 374 358 грн, проведених ФОП ОСОБА_5 , вбачається, що проведено наступні роботи:

слюсарні (розбирання/збирання ходової 7500 грн; розбирання/збирання салону 12500 грн; розбирання/збирання бамперу переднього 1500 грн; розбирання/збирання капоту 1500 грн; розбирання/збирання крила переднього лівого 1500 грн; розбирання/збирання передніх дверей лівих 1500 грн; розбирання/збирання стійки лівої скла лобового 500 грн; встановлення/зняття скла лобового 1600 грн; розбирання/збирання бризговика переднього лівого 4000 грн; розбирання/збирання лонжерона переднього лівого 2000 грн; розбирання/збирання стійки передньої лівої 3000 грн; зняття/встановлення касети радіаторів 3000 грн; розбирання/збирання дзеркала лівого 500 грн; заправка кондиціонера 1500 грн, а всього на загальну суму 42 100 грн);

рихтувально-ремонтні роботи (встановлення бамперу переднього 1000 грн; встановлення капоту 1000 грн; встановлення крила переднього лівого 1000 грн; ремонт стійки лобового скла правої 500 грн; встановлення бризговика переднього лівого 12 000 грн; ремонт лонжерона переднього лівого 7000 грн; встановлення петлі капота 500 грн; ремонт стійки передньої лівої 6000 грн; усунення перекосу 9000 грн; ремонт пластикових деталей 375 грн, а всього на загальну суму 40 375 грн);

малярні роботи та матеріали (технологічна мийка автомобіля 400 грн; підбір кольору 500 грн; фарбування переднього бамперу 5000 грн; фарбування капоту 8000 грн; фарбування крила переднього лівого 4000 грн; фарбування дверей передніх лівих 5000 грн; фарбування лівої стійки скла лобового 3000 грн; фарбування бризговика переднього лівого 5000 грн; фарбування лонжерону переднього лівого 3000 грн; фарбування петлі капоту 2000 грн; фарбування стійки передньої лівої 4000 грн; фарбування дзеркала лівого 1000 грн; фарбування крила переднього правого методом переходу 2000 грн; фарбування дисків 1000 грн, а всього на суму 43 900 грн);

інші послуги (відновлення безпеки 16352 грн; відновлення блоку безпеки 2600 грн, а всього на 18952 грн), та придбано запчастини - 50 найменувань на загальну суму 229 031 грн (а.с.10).

До матеріалів справи додано копії фіскальних чеків від: 14.06.2023 року, 15.06.2023 року 16.06.2023 року, 17.06.2023 року, 19.06.2023 року, 20.06.2023 року, 19.07.2023 року на суми по 49789,61 грн та 22.06.2023 року на суму 25830,70 грн (а.с.13-14).

У жовтні 2023 року стороною відповідача заявлено клопотання про призначення у справі товарознавчої експертизи, яке ухвалою суду від 04 січня 2024 року задоволено, призначено у справі товарознавчу експертизу та поставлено наступні питання: який об`єм пошкоджень автомобіля марки «Honda CR-V», д.р.н. НОМЕР_2 , 2013 року випуску та яка вартість його відновлювального ремонту?; яка ринкова вартість автомобіля марки «Honda CR-V», д.р.н. НОМЕР_2 , 2013 року випуску до пошкоджень, та після пошкодження? (а.с.95).

В подальшому, експерт, крім іншого, клопотав про зобов`язання надати транспортний засіб у невідновленому стані для проведення експертного огляду, а судом в свою чергу відповідне клопотання направлено представнику позивача (а.с.).

З повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 15.03.2024 року №СЕ-19/126-24/988-АВ вбачається, що оскільки неможливо безпосередньо оглянути та дослідити автомобіль марки «Honda CR-V», д.р.н. НОМЕР_2 , 2013 року випуску з метою виявлення наявних на ньому пошкоджень та визначення обсягу ремонтних робіт, запчастин і витратних матеріалів, необхідних для його відновлення, що унеможливлює пповедення експертизи (а.с.78-80).

За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

За положеннями частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту (п.1.2. Методики).

Відповідно до п.1.4. Методика застосовується, крім іншого, з метою: визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ; визначення вартості КТЗ для розв`язання майнових суперечок.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно із вимогами пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі №753/21177/16-ц дійшов висновку, що: «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимога Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність`та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами). Для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку, суд повинен був у порядку, визначеному процесуальним законом, роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також наслідки непризначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів».

Верховний Суд у постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Виходячи з наведеного, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

Таким чином, за обставинами цього спору доказуванню позивачем підлягав розмір завдання шкоди належному йому автомобілю та стягнення з відповідача суми, що перевищує встановлений ліміт відповідальності страховика відповідно до договору ОСЦПВ.

Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст.79-80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Отже, за вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, як і те, що позивачем понесені такі витрати на підставі доданих фіскальних чеків, які за своєю датою передують акту виконаних робіт №ПО-8-00004 від 22.06.2023 року.

Крім того, з матеріалів справи неможливо встановити, які саме механічні пошкодження отримав автомобіль «Honda CR-V», д.р.н. НОМЕР_2 , 2013 року випуску, для розуміння необхідності здійснення робіт й заміни чи ремонту деталей автомобіля, які зазначені в акті виконаних робіт, що в свою чергу вказує на привальний висновок суду першої інстанції з приводу сумнівної вартості проведення певних робіт, обумовлених в ньому в ньому.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а колегія суддів розділяє такий висновок суду першої інстанції та вважає його правильним.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк