Справа № 462/7470/20
Провадження № 6/677/12/25
УХВАЛА

28.02.2025 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Шовкуна В.О.,

секретаря Шимкової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Красилів матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Р.М. звернувся до суду із поданням в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянки України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням у справі № 462/7470/20 Красилівського районного суду Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики 20000 доларів США, що еквівалентно 17305,18 доларів США, що еквівалентно 490775 грн. 00 коп.

В обґрунтування подання виконавцем зазначено, що у його провадженні перебуває виконавче провадження № 75455426 з примусового виконання виконавчого листа № 462/7470/20 виданого 25.04.2023 року Красилівським районним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики 20000 доларів США, що еквівалентно 17305,18 доларів США, що еквівалентно 490775 грн. 00 коп. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 04.07.2024 року.

Заявник вказує, що виконавцем 05.07.2024 року на адресу боржника рекомендованим листом відправлена постанова про відкриття виконавчого провадження, що відповідно до ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» вважається, що боржник повідомлений про початок примусового виконання рішення. Боржник рішення суду не виконує. В процесі здійснення заходів примусового виконання виконавцем 04.07.2024 року та 08.07.2024 року винесено постанови про накладення арешту на майно та грошові кошти боржниці. Однак, майна та грошових коштів на які можливо звернути стягнення для погашення заборгованості не виявлено. Відсутня інформація про належність боржниці нерухомого майна, транспортних засобів, сільськогосподарської техніки.

Виконавець вказує, що боржником рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення.

Виконавцем вжиті заходи для задоволення вимог стягувача, однак ці заходи не призвели до очікуваного результату повного та фактичного виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд розглядає дане подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Повідомлений про день час та місце розгляду справи в судове засідання приватний виконавець не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Надав письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Крім того, слід зазначити, що право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

З наявних матеріалів справи не вбачається того, що боржник отримував чи відмовився отримувати копії виконавчого провадження № 75455426, а саме: постанови про відкриття провадження, постанов про накладення арешту, виклик державного виконавця та інше, тобто відсутні підтверджуючі документи.

ВС у постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020 вказав, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою саме невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» ЄСПЛ підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, ЄСПЛ у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та ФельдешнеХайлік проти Угорщини» (FoldesandFoldesneHajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеши Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «ЛеКонт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (LeCompte, VanLeuvenandDeMeyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Також за висновками ВС в постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020 р. обмеження у праві виїзду за межі України застосовується за наявності достатніх підстав вважати, зокрема, що особа має намір вибути за межі України з метою саме невиконання рішення суду.

Отже сама по собі наявність у боржника невиконаних зобов`язань, про що вказує у даній справі приватний виконавець, та неможливість в примусовому порядку задовольнити відповідні вимоги за рахунок коштів чи майна боржника чи інших дій, про які зазначає в своєму поданні виконавець, не може свідчити про ухилення останнього від виконання покладених на нього обов`язків. На момент звернення до суду з відповідним поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. При цьому, одночасному доведенню належними доказами підлягає факт наміру особи вибути за межі України з метою ухилитися від покладених на нього рішенням суду обов`язків, що в даному випадку заявником не виконано.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

За результатами розгляду подання приватного (державного) виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке розглядається в порядку ст. 441 ЦПК України, судом виноситься ухвала.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, та те, що приватним виконавцем не доведено факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та ухилення боржника від виконання судового рішення, а також факт наміру особи вибути за межі України з метою ухилитися від покладених на нього рішенням судів обов`язків, суд вважає, що подання є недоведеним та передчасним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст. ст. 268, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Суддя: