Справа №490/9594/24
Провадження №2/490/904/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2025 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Чаричанського П.О.,
за участю секретаря Циганкова Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
Позивач, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу.
В подальшому ухвалою суду від 21.01.2025 року залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що остання звернулась до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області в інтересах своєї доньки ОСОБА_2 , 2014 р.н., щодо оформлення спадкових прав після смерті дідуся ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був спадкоємцем своєї дружини ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.
Постановою державного нотаріуса Білецькою О.М. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що позивачем на підтвердження права власності на майно надано договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Універсальній Товарно-вторинній біржі м.Миколаєва від 18.08.2000 року за №2796-Л. Даний договір не відповідає вимогам в частині додержання нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Також нотаріусом роз`яснено позивачеві процедуру вирішення питання у судовому порядку.
На підтаві цього позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.
Позивач у судове засідання не з`явилась. Про причини неявки суд не повідомила, повідомлялась належним чином.
Представник позивача - адвокат Демченко Н.В. у судове засідання не з`явилась. Надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного рішення суду.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації, а також оголошенням на сайті суду. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність не надходило.
Третя особа ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. ЇЇ представник - адвокат Гусарова С. надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності третьої особи ОСОБА_10 . Проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечують та також не заперечують проти заочного рішення суду.
Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечує та також не заперечує проти заочного рішення суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання.
Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подала відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач не надав до суду відзив, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, та те, що представник позивача надав згоду на проведення судового засідання у відсутність відповідача, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.
Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 18.08.2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №2796-Л, а саме 8/25 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був зареєстрований Миколаївською Універсальною Товарно-сировинною біржею /а.с. 14-15/.
Згідно реєстраційного напису 13.09.2000 року 8/25 квартири АДРЕСА_1 зареєстрована Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві власності за ОСОБА_8 і записано в реєстрову книгу №10 за реєстровим №2355 /а.с. 15/.
Власниця вищевказаної частини домоволодіння, ОСОБА_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Залишилось спадкове майно, а саме 8/25 квартири АДРЕСА_1 , що залишилось після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був спадкоємцем своєї дружини ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.
Відповідно до листа КП "ММБТІ" від 08.10.2024 року права власності на 8/25 квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу №2796-Л від 18.08.2000 року, посвідчений Миколаївською Універсальною Товарно-сировинною Біржею та зареєстровано в КП "ММБТІ" 13.09.2000 року за №2355 /а.с.188/.
Всі істотні умови договору купівлі продажу №2796-Л були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийнявйого та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, але нотаріально посвідчено не було.
Отже, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_1 перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Оскільки правовідносини виникли між сторонами в період дії Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд, враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення договору.
Відповідно до вимог ст. 227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (яка була чинною на момент вищевказаних правовідносин і дії ЦК УРСР 1963 року, який підлягає застосуванню), якщо угода, що потребувала нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.
Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, та пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.
Відповідно до ст. 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до т. 224 ЦК УРСР за договором купівлі продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Відповідно до п. 9 Додатку №1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних чи фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, визначала Договори купівлі продажу, міни, зареєстровані біржею.
Пунктом 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом міністерства України від 18 червня 1994 року №18/5, прямо передбачалося, що право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, договором купівлі продажу, зареєстрованим на біржі.
Отже, слід зазначити, що Держава України свого часу через відповідний орган, який відповідно до законодавства мав право реєструвати договори купівлі-продажу (КП «ММБТІ»), - визнала за ОСОБА_8 право власності на придбану 8/25 частину квартиру, а тому зі сплином часу, невизнання іншими органами, яким Держава надала право реєструвати право власності, договору купівлі-продажу - буде порушенням принципу правової визначеності.
На думку суду спірну угоду слід вважати укладеною, тобто такою, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов, відбулося її повне виконання сторонами, іншого під час розгляду справи не встановлено, на час укладення угоди момент вчинення договору не пов`язувався з державною реєстрацією і право власності у набувача виникало з моменту укладення договору, у зв`язку з чим, суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення ч.2 ст.47 ЦК УРСР 1963 р., визнавши спірну угоду дійсною.
Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-283, 288-289 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна - 8/25 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладеного 18.08.2000 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_8 з іншої, який був посвідчений Миколаївською Універсальною Товарно-сировинною біржею за №2796-Л від 18.08.2000 року, за яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_8 придбала у власність частину домоволодіння.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (або з дати складення повного заочного рішення суду).
Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення (або в день складення повного заочного рішення суду), має право на поновлення пропущеного строку, на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя П. О. Чаричанський