ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6342/24
Провадження № 2/210/290/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 лютого 2025 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сільченко В. Є.

при секретарі судового засідання Козіної В.А.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Тараненко М.С.

розглянувши у відритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позов мотивовано тим, що Дзержинським районним відділом Криворізького міського управління Управління внутрішніх справ України в Дніпропетровській області проводилось попереднє розслідування в кримінальній справі №51027 від 27.02.1997 за ознаками злочину,

предбаченого ст. 141 ч. 2 КК України 1960 року за фактом відкритого викрадення індивідуального майна громадян (грабіж), поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здлоров`я потерпілого, а так само з погрозою застосування такого насильства, а так само грабіж, що завдав значної шкоди потерпілому або вчинений за попередньою змовою групи осіб, або повторно.

В лютому 1997 року (точної дати не пам`ятає) позивача було затримано за підозрою у вчиненні зазначеного злочину без достатніх на те підстав та поміщено до кімнати для затриманих Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області.

Через деякий час слідчий виніс постанову про закриття кримінальної справи №51027 в зв`язку із тим, що в діях позивача був відсутній склад злочину. В ході слідчих дій позивач неодноразово заявляв про те, що не скоював ніяких злочинів стосовно потерпілої ОСОБА_3 , не викрадав її майна.

Однак, в подальшому, після чисельних скарг на дії працівників міліції, які вчинювали стосовно ОСОБА_1 фізичне та психічне насильство з метою примусити останнього визнати вину в скоєнні грабіжу стосовно ОСОБА_3 , постанова слідчого була скасована прокурором Дзержинського району м. Кривого Рогу.

В грудні 1997 року або в січні 1998 року позивачу було пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ст. 141 ч. 2 КК України 1960 року. Свою вину ОСОБА_1 не визнавав, оскільки злочинів не скоював.

13 січня 1998 року прокурор Дзержинського району м. Кривого Рогу направив кримінальну справу №51027 з обвинувальним висновком до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу для розгляду по суті.

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 квітня 1998 року, винесеним в судовій справі №1-229/1998 позивача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 141 ч. 2 КК України 1960 року, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі сроком на два роки з конфіскацією особистого майна, в силу ст. 45 КК України 1960 року покарання було умовним із встановленням іспитового строку один рік.

Не погоджуючись із таким вироком, позивач оскаржив його до Дніпропетровського

обласного суду.

Ухвалою суду від 26.05.1998 вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу

скасовано, кримінальну справу № 51027 направлено прокурору Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування.

Однак, після зазначеного рішення, кримінальна справа № 51027 протягом 1998-1999 р.р. до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу повторно не направлялась.

В 2022 році позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з

клопотанням про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Скотаря Р.С. в справі № 210/2352/22 від 28.11.2024 в задоволенні клопотання відмовлено. Своє рішення суддя обґрунтував тим, що кримінальне провадження (кримінальна справа), про закриття якої просив позивач, повторно не направлялась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу.

Після цього ОСОБА_1 звертався до поліції, Дніпропетровської обласної прокуратури, до народних депутатів, до Криворізької південної окружної прокуратури із

зверненнями щодо подальшого руху та долі кримінальної справи.

Позивач намагався захистити свої права, які були порушені незаконним, на його думку, притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним засудженням.

Постановою прокурора Райковича К.Ф. від 07.02.2023 кримінальну справу №51027

від 27.02.1997 (кримінальне провадження № 0000018) закрито на підставі п. 2 ч. 2, ч. 4 ст. 284 КПК України - в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України (ст. 141 ч. 2 КК України 1960).

На відновлення порушеного права ОСОБА_1 витратив чверть століття кращих років свого життя. Наявність факту притягнення позивача до кримінальної відповідальності та незаконного засудження негативно вплинули на його психологічний стан, впевненість в собі, можливість розвивати здорові та корисні комунікації. Позивач став замкнутим, в нього збільшився рівень недовіри до людей. Перестав вірити в справедливість, в закон. Авторитет державних органів істотним чином знизився для нього, оскільки ці самі органи, для штучного створення гарних «показників» роботи (зокрема, кількість направлених в суд кримінальних справ з обвинувальним висновком), цинічно проігнорували його інтереси як людини, життя, здоров`я, честь та гідність якої є найвищими цінностями в державі.

Отже, наявність моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним засудженням, є доведеним та безумовним фактом.

Оскільки матеріали кримінального провадження №0000018 (кримінальна справа № 51027), в якому ОСОБА_1 пред`являлось обвинувачення (аналог повідомлення про підозру згідно КПК України 2012 року), втрачені, процесуальний документ з датою притягнення до кримінальної відповідальності в нього не зберігся, то він

визначає строк перебування під слідством і судом, починаючи з місяця, в якому кримінальну справу №51027 по обвинуваченню ОСОБА_1 в скоєнні злочину, передбаченого ст. 141 ч. 2 КК України 1960 р., направлено до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з обвинувальним висновком для розгляду по суті.

Кримінальна справа № 51027 направлена прокуратурою Дзержинського району м.

Кривого Рогу до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з обвинувальним висновком 13 січня 1998 року, про що зазначено в ухвалі Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28.11.2022 в справі № 210/2352/22 з посиланням на лист слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області № 2/71-66 пд від 29.09.2022.

Кримінальне провадження № 0000018 (кримінальна справа №51027) закрито постановою прокурора від 07 лютого 2023 року.

Отже, з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду, строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом починається в січні 1997 року та закінчується в лютому 2023 року і дорівнює 26 (двадцять шість) років та один місяць, всього місяців 313 (26х12+1=312+1=313).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 1 січня 2024 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 квітня - 8000 гривень. Таким чином, розмір моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з держави на свою користь внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного засудження, складає: 8000 (грн.) х 313 (місяців) = 2504000,00 (два мільйони п`ятсот чотири тисячі грн. 00 коп.) грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 уточнив, що строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить не 26 років 1 місяць, а 25 років 1 місяць, тому сума, яку позивач просить стягнути з державного бюджету становить 2408000 грн. Просив задовольнити позовні вимоги.

Позивач підтримав уточнену позовну заяву та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила позовні вимоги залишити без задоволення.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01.04.1998 року ОСОБА_1 визнано винним ч. 2 ст. 141 КК України (1960 р.) та з застосуванням ст. 44 КК України (1960 р.) призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 45 КК України призначене покарання рахувати умовним з іспитовим строком на 1 рік (а.с. 10-11).

З листа заступника начальника СВ ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Удовенко С. від 10.06.2022 року №45.2/2-У/140з встановлено, що СВ ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області отримати будь-яку інформацію стосовно розслідування кримінальної справи №51027 від 27.02.1997 року не вдалося у зв`язку із строками давності даної кримінальної справи, журнали обліку кримінальних справ за 1997, 1998, 1999 роки до теперішнього часу не збереглись та в архіві СВ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області дана кримінальна справа відсутня (а.с. 14).

Відповідно до інформації керівника Криворізької південної окружної прокуратури, встановлено, що слідчим відділом Дзержинського РВ КМУ ГУМВС в Дніпропетровській області здійснювалось розслідування кримінальної справи №51027 за ч. 2 ст. 141 КК України (в редакції 1961 р.). Нагляд за станом досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення забезпечувався прокуратурою Дзержинського району м. Кривого Рогу. Дніпропетровським обласним судом 26.05.1998 року винесено ухвалу про направлення кримінальної справи на додатковий розгляд, відповідно до якої 15.06.1998 року справу №1-229/1998 скеровано до прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу. Відомості про повторне направлення кримінальної справи до суду відсутні. В архіві СВ ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області та архіві Криворізької південної окружної прокуратури матеріали кримінальної справи №51027 від 27.02.1997 року не зберігаються. Журнали обліку кримінальних справ за 1997-1999 роки в архіві СВ ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області також відсутні. На даний час місцезнаходження кримінальної справи №51027 від 27.02.1997 року не встановлено. У зв`язку з цим, наказом начальника КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 15.12.2022 року призначено службове розслідування за фактом встановлення місцезнаходження матеріалів вказаної кримінальної справи (а.с. 15).

28.11.2022 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Скотаря Р.Є. у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження відмовлено. Ухвала мотивована тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не надходив, кримінальне провадження в суді не перебуває, а тому, суд позбавлений можливості розглянути питання щодо закриття кримінального провадження з підстав передбачених ч. 1, 2 ст. 284 КПК України (а.с. 17-18).

Згідно відповіді керівника Криворізької південної окружної прокуратури Бурчика Ю. від 19.01.2023 року №04/57-79-8-23 розслідування кримінальної справи №51027 за ознаками злочину, передбаченого ст. 141 ч. 2 КК України (в редакції 1961 р.) здійснювалось СВ Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, нагляд за станом досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення здійснювалось прокуратурою Дзержинського району м. Кривого Рогу, які в подальшому ліквідовані. Відповідно до книги обліку роботи слідчих прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу, яка зберігається в архіві Криворізької південної окружної прокуратури, 06.10.1997 року вказана кримінальна справа направлена до СВ Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, а 06.02.1998 року скерована до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу для розгляду по суті. Згідно обліково-статистичної картки, яка зберігається в архіві Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, матеріали кримінальної справи №51027 (судовий номер 1-229/1998) за обвинуваченням ОСОБА_1 , 1958 р.н. за ст. 141 ч. 2 КК України розглянуто у судовому засіданні 01.04.1998 р.. Вирок суду оскаржений. 26.05.1998 року Дніпропетровським обласним судом винесено ухвалу про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, згідно якої 15.06.1998 справу №1-229/1998 скерована до прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу. Відомості про повторне направлення кримінальної справи до суду відсутні. В архіві СВ ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області та архіві Криворізької південної окружної прокуратури матеріали кримінальної справи №51027 від 27.02.1997 не зберігаються. Журнали обліку кримінальних справ за 1997-1999 роки в архіві СВ ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області також відсутні. Встановити місцезнаходження кримінальної справи №51027 від 27.02.1997 не надається за можливе. Відповідно неможливо прийняти і процесуальне рішення у даній кримінальній справі, в тому числі про її закриття з будь-яких підстав. У зв`язку з тим, що станом на 2012 рік в розпорядження органу досудового розслідування відомості про наявність вказаної кримінальної справи та її матеріали були відсутні, відповідні відомості до ЄРДР не вносились (а.с. 16).

07.02.2023 року постановою прокурора Криворізької південної окружної прокуратури Райковича К.Ф. кримінальне провадження №0000018 за ст. 186 ч. 2 КК України (кримінальна справа №51027 за ст. 141 ч. 2 КК України в редакції 1960 року) закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_1 (а.с. 19).

На запит представника позивача адвоката Болотіна А. надано відповідь заступником голови Дніпровського апеляційного суду Пістун А. від 06.09.2024 року №04.4-32/45/2024, згідно якої в архіві Дніпровського апеляційного суду кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за перевіркою алфавітних покажчиків за 1998-2007 роки не має. Актом вилучення для знищення документів, що не підлягають зберіганню, не внесених до Національного архівного фонду від 17.10.2007 року №1, складеним згідно Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого головою апеляційного суду Дніпропетровської області, «копії ухвал на осіб, відносно яких вирок скасовано, справу відправлено на додаткове розслідування» за 1998 рік знищені, як такі, що зберігаються 3 роки (а.с. 12).

Листом голови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Чайкіної О.В. від 23.09.2024 за №08-09/26/2024 повідомлено адвокату Болотіну А.Є., що згідно обліково-статистичної картки, яка зберігається у архіві суду, матеріали кримінальної справи №1-229/1998 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 141 ч. 2 КК України надійшли до суду 06.02.1998 року. Вироком суду від 01.04.1998 року ОСОБА_1 визнано винним та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України ( в редакції 1960 року) назначене покарання враховувати умовним з випробуванням на 1 рік. Вирок суду оскаржений в Дніпропетровському обласному суді, яким винесено ухвалу від 26.05.1998 року про направлення справи на додатковий розгляд, згідно якої 15.06.1998 року справу №1-229/1998 направлено до Дзержинської прокуратури міста Кривого Рогу. Відомості про повернення кримінальної справи до суду відсутні (а.с. 13).

Вказані встановлені в суді обставина підтримується стороною позивача та не заперечується відповідачем.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з п. 1, 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, моральна шкода.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Як пояснив позивач, на відновлення порушеного права він втратив чверть століття кращих років свого життя. Наявність факту притягнення позивача до кримінального відповідальності та незаконного засудження негативно вплинули на його психологічний стан, вневненість в собі, можливість розвивати здорові та корисні комунікації. Позивач став замкнутим, в нього збільшився рівень недовіри до людей. Позивач перестав вірити в справедливість, в закон. Авторитет державних органів істотним чином знизився для нього, оскільки ці самі органи цинічно проігнорували його інтереси як людини, життя, здоров`я, честь та гідність якої є найвищими цінностями в державі.

Отже, судом встановлено, що за обставинами справи, наявні передбачені законом підстави, які дають ОСОБА_1 право на відшкодування спричиненої йому моральної шкоди.

Відповідно до ст. 8 Закону України « Про державний бюджет України на 2024 рік» з 1 квітня 2024 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8000,00 гривень

Загальний строк перебування позивача під судом та слідством становить 25 років 1 місяць, що виходячи з мінімального розміру компенсації за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності на рівні 8000,00 грн. за кожен місяць перебування під слідством та судом становить 2408000,00 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності є законною, доведеною, а отже такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судових витрат, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки доказів понесення позивачем будь-яких судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 23, 1176 ЦК України, ст.ст. 12, 13,76-82, 229, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , грошові кошти в сумі 2408000,00 (два мільйони чотириста вісім тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 04 березня 2025 року.

Суддя: В. Є. Сільченко