Справа № 545/5120/24
Провадження № 2/545/336/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2025 Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.,

за участю секретаря Гаврися В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за домовленістю з матір`ю та за волевиявленням самого сина проживає з ним. З часу фактичного припинення шлюбних відносин він самостійно виховує та повністю матеріально утримує сина. Відповідач з березня 2022 року виїхала з України за кордон по програмі захисту та не має можливості утримувати сина та виховувати його, а тому участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не бере. Повертатися назад в Україну відповідачка не планує. Просив встановити факт самостійного виховання та утримання ним без участі матері неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлення зазначеного факту необхідне йому для одноосібної реалізації повноважень батька як законного одноосібного представника дитини, а також встановлення цього факту є підставою для звільнення його з військової служби.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі та зазначила, що їхній син дійсно проживає разом з позивачем та перебуває на його повному матеріальному утриманні. Так як вона перебуває за кордоном по програмі захисту та не планує повертатися до України, не заперечує проти задоволення позовних вимог за умови, що вона не буде позбавлена батьківських прав щодо дитини.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи - військової частини НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2008, який рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10.09.2024 розірвано (а.с.6), від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 16.06.2024 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним проживає мати ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 ; з березня 2022 року мати ОСОБА_3 ОСОБА_2 виїхала за кордон, у вихованні та утриманні сина участі не бере; утриманням та вихованням займається тільки батько ОСОБА_1 (а.с.16).

Згідно із довідкою виконавчого комітету Щербанівської сільської ради №1363 від 17.06.2024 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним за вказаною адресою також проживають, його мати ОСОБА_4 син ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за вказаною адресою зареєстрована, але фактично не проживає (а.с.17).

Відповідно до довідки в/чА4896 від 16.10.2024 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 17 липня 2024 року (а.с.18) та є учасником бойовий дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 22.09.2023 (а.с.24).

Відповідно до повідомлення служби у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №02-28/469 від 07.02.2025, на виконання ухвали суду від 23.01.2025 щодо надання висновку про доцільність розв`язання спору роз`яснено, що спір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини відсутній, про свідчить заява ОСОБА_2 ; крім того, відповідно до ст.160 СК України право батьків на визначення місця проживання дитини, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою (а.с.51).

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст.315ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1ст.319ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України(ст. 1 СК України).

Згідно з ч. 1ст.121СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122,125цьогоКодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 2, 5ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.155СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Крім того, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Таким чином, за змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, у силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що неповнолітній син проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні і вихованні.

Разом з тим, в силу ст.141СКУкраїни проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав.

Надані суду докази лише свідчать про факт проживання неповнолітнього сина разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні дитини та утриманні дитини.

Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, а також документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні соціальних пільг та гарантій заявником суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. При цьому суд вважає, що факт самостійного виховання заявником дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом.

Окрім того, відповідно до положень ст. 160 СК України місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг чотирнадцяти років, визначається ним самим.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання дитини зумовлене, зокрема, звільненням з військової служби, оскільки військовослужбовці, які проходять військову службу по контракту або по мобілізації мають право на звільнення у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Це право регулюється ст.26 Закону Про військовий обов`язок і військову службу.

Окреме проживання батьків та встановлення місця проживання дитини із заявником, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини.

На думку суду, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не бере до уваги визнання позову відповідачем, так як це суперечить закону, та з огляду на викладене, приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258-260 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк