Справа № 191/499/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 року селище Покровське Дніпропетровської області

Суддя Покровського районного суду Дніпропетровської області Лукінова К.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні та вихованні дитини віком до 18 років, -

встановив :

Заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, у якій просить встановити факт перебування на утриманні та вихованні громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини віком до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування заяви заявник зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , місце реєстрації Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис № 196 від 03 липня 2024 року. Разом ведуть спільне господарство, проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та виховують дітей, які перебувають на утриманні заявника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Всі проживають за вище вказаною адресою однією родиною. ОСОБА_3 є дитиною ОСОБА_2 від попереднього шлюбу. Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , місце реєстрації Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис № 1685 від 28 листопада 2024 року. Таким чином, дитина ОСОБА_3 перебуває на утриманні заявника, який виконує обов?язки по утриманню дітей добровільно, за власним розсудом. Дружина ОСОБА_1 не працює, оскільки весь час приділяє вихованню та освіті дітей, які не досягли трирічного віку. ОСОБА_1 було мобілізовано до лав ЗС України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022р. № 69 «Про загальну мобілізацію», та наразі проходить військову службу. Ураховуючи перебування на утриманні трьох дітей, заявник би хотів звернутися з рапортом на звільнення, але необхідне документальне підтвердження перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Отримати довідку органу місцевого самоврядування щодо утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 не має можливості, оскільки не є батьком цієї дитини. Встановлення факту перебування на моєму утриманні трьох дітей віком до 18 років необхідне для звільнення з військової служби відповідно до абз.12 п.п. г) п.2 ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» для забезпечення гарантованого захисту багатодітних сімей, зокрема дітей, щодо їх утримання відповідно до абз.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також розповсюдження на дітей соціальних пільг, гарантій та компенсацій наданих ЗУ «Про соціальний, захист військовослужбовців та членів їх сімей». Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку, що у відкритті окремого провадження у справі належить відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України, Кодекс) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. При цьому, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним. Згідно з ст. 318 ЦПК Україниу заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: (1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; (2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; (3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; (4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 761/16799/15-ц, від 23.01.2019 у справі № 536/1039/17 /п. 17/). Розгляд справи у порядку окремого провадження у цивільному судочинстві неможливий, якщо: (а) спір про право уже існує/існував на час подання у цьому порядку заяви про встановлення факту; (б) спір про право виникає під час розгляду справи у такому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 201/10689/23, провадження № 61-16879 св 23). Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідно його встановлення. ОСОБА_1 у своїй заяві зазначив, що метою встановлення юридичного факту перебування дитини на його утриманні необхідне для звільнення з військової служби відповідно до абз.12 п.п. г) п.2 ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» для забезпечення гарантованого захисту багатодітних сімей, зокрема дітей, щодо їх утримання відповідно до абз.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також розповсюдження на дітей соціальних пільг, гарантій та компенсацій наданих ЗУ «Про соціальний, захист військовослужбовців та членів їх сімей». Факт, який просить підтвердити ОСОБА_1 , пов`язаний саме з необхідністю отримати підставу для звільнення з військової служби (тобто, рішення суду як підставу). Отже, цей факт аж ніяк не пов`язаний з реалізацією його цивільних прав та обов`язків заявника в сімейних правовідносинах. Обов`язок щодо проходження військової служби є конституційним обов`язком громадянина України. Тому за можливими правовими наслідками ця заява стосується лише сфери публічно-правових відносин (звільнення від проходження військової служби). Згідно з ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Регулювання сімейних відносин, з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Відповідно до статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої-третьої статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України). Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України). Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження. Сімейним Кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само, як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків, свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини. Таким чином, інститут окремого провадження не може використовуватись для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право. У даній справі заявник просив встановити юридичний факт, від якого залежить виникнення особистих прав у заявника, при цьому, в заяві міститься посилання на ту обставину, що ОСОБА_1 на даний час проходить військову службу за мобілізацією, що, на думку суду, заявника як особу, яка є мобілізованою, наділить правом, відповідно до абз.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яке визначає «перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці». Однак, судом, при дослідженні всіх обставин справи, враховується позиція Верховного Суду України в Постанові від 02 жовтня 2024 року по справі № 333/7023/23, в якій зазначено, що доведення факту одноосібного утримання пасинка вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасинка не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання батьками батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Навіть, і в даному випадку, коли відомості до актового запису про народження дітей були винесені на підставі ст.135 СУ України (зі слів матері) та такий факт одноосібного виховання дитини вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження. Близькі за змістом висновки зробила й Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. З урахуванням викладеного, факт про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатись в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі за вказаною заявою, роз`яснивши заявникові право подати позов на загальних підставах. Керуючись ст.ст.257, 260, 294,315,353 ЦПК України, суд,-

постановив:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні та вихованні дитини віком до 18 років - відмовити. Ухвалу про відмову у відкритті провадження по справі невідкладно надіслати заявнику разом із заявою та всіма доданими до неї документами. Роз`яснити заявнику, що розгляд питання віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення та подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя К.С. Лукінова