ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/107/25 Справа № 711/6172/24 Категорія: на ухвалу Головуючий по 1 інстанції Демчик Р.В. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., Сіренка Ю.В.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

представник заінтересованої особи адвокат Фумельов Ілля Олександрович

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, в якій просив суд поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання (виконавчий напис від 10 червня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 75 750 грн. еквівалент 15 000 доларів США (за курсом станом на 21 грудня 2007 року) та 1 600 грн. за вчинення виконавчого напису).

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що 21 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений та нотаріально завірений договір позики, предметом якого була передача у власність 75 750 грн. еквівалент 15 000 доларів США. Факт передачі грошей підтверджується розпискою, написаною ОСОБА_2 від 21 грудня 2007 року в момент передачі позики. Позичальник в зазначений термін до 27 грудня 2010 року повернення позики у зазначеній сумі позикодавцю не здійснив.

10 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. про видачу виконавчого напису про стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Позикодавцю був виданий виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 75 750 грн. еквівалент 15 000 доларів США (за курсом станом на 21 грудня 2007 року) та 1 600 грн. за вчинення виконавчого напису.

Постановою від 15 червня 2011 року Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 27181608 на підставі виконавчого напису від 10 червня 2011 року.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 17 вересня 2012 року у зв`язку з неможливістю з`ясувати місце проживання боржника та відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення був повернений виконавчий напис від 10 червня 2011 року.

Постановою від 01 листопада 2012 року Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 35075464 на підставі виконавчого напису від 10 червня 2011 року.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17 червня 2014 року у зв`язку з розшуком боржника і майна боржника (автотранспортного засобу) які здійснювалися органами внутрішніх справ та не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку був повернений виконавчий напис від 10 червня 2011 року.

Згодом, наприкінці грудня 2014 року внаслідок випадку (казусу) під час переїзду стягувача до нової оселі були загублені оригінали документів, які зберігалися разом: договір позики, виконавчий напис нотаріуса, розписка в отриманні коштів за договором позики, постанови про відкриття виконавчих проваджень та постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не зміг пригадати, який саме нотаріус засвідчував договір позики від 27 грудня 2007 року та вчиняв виконавчий напис, це позбавило стягувача можливості звернення до належної особи (нотаріуса) з приводу виготовлення дублікату договору позики та дублікату виконавчого напису для подальшого звернення згідно з ЗУ «Про виконавче провадження» у встановлені строки до Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції чи іншого приватного виконавця за вчиненням дій, щодо виконавчого напису від 10 червня 2011 року про стягнення заборгованості.

Втрачені оригінали документів та виконавчий напис нотаріуса були знайдені та передані ОСОБА_1 лише наприкінці червня 2022 року.

07 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та його колишньої дружини ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року позовну заяву було повернуто позивачу.

30 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та його колишньої дружини ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

11 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та його колишньої дружини ОСОБА_3 про визнання правочину (договору позики від 21 грудня 2007 року року) недійсним через укладення правочину позикодавцем під впливом обману, стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди. Рішенням суду від 23 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

На момент подання до суду заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, зобов`язання боржником за договором позики не виконані ні в добровільному порядку, ні в примусовому порядку.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 вересня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду обґрунтована тим, що заявником не наведено обґрунтованих аргументів на підтвердження поважності причин для поновлення строку пред`явлення виконавчого напису до виконання. Суду не надано належних та допустимих доказів наявності об`єктивних, незалежних від волі заявника обставин, що унеможливили пред`явлення виконавчого напису до виконання у строки, визначені законом. Відтак, суд не вбачав підстав вважати поведінку заявника такою, що не залежала від його волі, а тому вказані заявником причини пропуску строку визнані судом не поважними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 вересня 2024 року та ухвалити нову постанову, якою його заяву задовольнити та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Провести розподіл судового збору між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час постановлення ухвали суду не було враховано, що заявником було надано достатньо письмових та усних пояснень, що були належними, допустимими та достовірними доказами для підтвердження заявлених ним вимог. Дані докази підтверджують, що обставини пропуску строку є об`єктивно непереборними, не залежали від волі стягувача та пов`язані з дійсно істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій (пред`явлення виконавчого документу до виконання). Суд в порушення вимог ЦПК України не дослідив та не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи.

Крім того вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки в матеріалах справи немає відомостей про надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки з інформацією про розгляд справи боржнику ОСОБА_2 , зокрема на 03 вересня 2024 року, а також немає відомостей про повернення засобами поштового зв`язку судової повістки (поштового конверту) з відміткою по відсутність особи за адресою місцезнаходження чи місце проживання. Отже, суд не маючи доказів належного повідомлення ОСОБА_2 про місце, дату та час судового засідання, що було призначене на 03 вересня 2024 року розглянув заяву ОСОБА_1 та постановив з цього приводу ухвалу. Розгляд справи за відсутності учасника процесу, стосовно якого немає відомостей про вручення судової повістки є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

26 лютого 2025 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про відсутність повноважень представника ОСОБА_2 адвоката Фумельова І.О. на представництво особи у Черкаському апеляційному суді, в якій він просить постановити окрему ухвалу щодо порушення законодавства адвокатом (завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді) та стягнення з ОСОБА_4 в дохід державного бюджету штрафу у розмірі півтори тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян та постановити окрему ухвалу суду щодо ознак дисциплінарного проступку адвоката Фумельова І.О. та зобов`язати Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури міста Києва здійснити належну перевірку у межах дисциплінарного провадження до адвоката Фумельова І.О. за справою № 711/6172/24, в якій адвокат здійснював представництво.

Відзив на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_2 адвоката Фумельова І.О. залишено судом апеляційної інстанції без розгляду, оскільки він поданий поза межами строку, встановленого ухвалою Черкаського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження, питання про поновлення строку не ставилося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 червня 2011 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 75 750 грн., еквівалент 15 000 доларів США та 1 600 грн.

Постановою Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 15 червня 2011 року було відкрито виконавче провадження № 27181608 з виконання виконавчого напису від 10 червня 2011 року. Постановою від 17 вересня 2012 року виконавчий напис від 10 червня 2011 року був повернутий стягувачу у зв`язку з неможливістю з`ясувати місце проживання боржника та відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення. Постановою Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 01 листопада 2012 року було відкрито виконавче провадження № 35075464 з виконання виконавчого напису від 10 червня 2011 року. Постановою від 17 червня 2014 року виконавчий напис від 10 червня 2011 року був повернутий стягувачу у зв`язку з розшуком боржника і майна боржника (автотранспортного засобу), які здійснювалися органами внутрішніх справ та не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Ч. 1 ст. 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно ч. 2 ст. 433 ЦПК України заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VІІ від 02 червня 2016 року передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно приписів ч. ч. 1, 2 ст. 91 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

Ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Суди, при розгляді заяв про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання мають детально досліджувати всі обставини, які вплинули на пропуск строків пред`явлення виконавчих документів до виконання і розглядати їх в сукупності шляхом встановлення відповідного причинно-наслідкового зв`язку.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, поважними можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

У контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 09 листопада 2020 року у справі № 420/1813/19.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 грудня 2022 року, справа № 990/102/22 висловила позицію, згідно якої поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Метою ст. 433 ЦПК України (поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання) є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Стягувач, який просить суд поновити пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, повинен довести, що такий строк пропущено ним з поважних причин, оскільки саме таку умову містить процесуальне законодавство.

В свою чергу, чинне процесуальне законодавство не визначає переліку причин, які є поважними (такими, що не залежали від волі стягувача), та за наявності яких суд може поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа. Такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судовий акт, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Звертаючись до суду з заявою про поновлення строку, ОСОБА_1 підставою для її задоволення вказує, що наприкінці грудня 2014 року виконавчий напис разом з оригіналами інших документів, а саме договором позики, розпискою в отриманні коштів за договором позики, постановами про відкриття виконавчих проваджень та постановами про повернення виконавчого документу стягувачеві був втрачений під час переїзду до нової оселі. Оскільки він не пам`ятав прізвище нотаріуса, яка вчинила виконавчий напис її місцезнаходження, а також не пам`ятав прізвище державного виконавця та місцезнаходження державної виконавчої служби, це позбавило його можливості звернутися до нотаріуса для отримання дублікату виконавчого напису. Наприкінці червня 2022 року загублені документи знайшлися.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів наявності об`єктивних, не залежних від волі заявника обставин, що унеможливили пред`явлення виконавчого документа до виконання у строки, визначені законом. Районний суд врахував, що ОСОБА_1 не надав доказів, що вчиняв будь-які дії, направлені на пошук зниклого виконавчого напису або отримання його дубліката, зокрема звертався з письмовими заявами про втрату виконавчого документу до суду, нотаріальних органів чи інших органів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що в підтвердження вимог заяви ним було надано суду достатньо письмових і усних пояснень також були надані належні, допустимі, достовірні докази які підтверджують, що своєчасність вчинення дій (пред`явлення виконавчого документа до виконання) здійснено заявником не було через об`єктивно непереборні обставини, які не залежали від волі стягувача. Проте суд в порушення вимог ЦПК України належним чином не дослідив та не встановив фактичні обставини справи та не з`ясував факти, якими обґрунтовувалися вимоги стягувача.

ОСОБА_1 вказав на помилковість висновків суду щодо недоведеності ним факту втрати виконавчого напису. Крім того, зазначив, що є помилковим висновок в частині не надання доказів, що він вчиняв будь-які дії направлені на пошук або отримання дублікату виконавчого напису. Колегія суддів вважає, що такі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не було надано доказів того, що він вчиняв будь-які дії, зокрема шляхом звернення до суду, приватного нотаріуса, державної нотаріальної контори чи інших органів з приводу втрати виконавчого документа, а факт втрати виконавчого напису ґрунтується лише на поясненнях самого ОСОБА_1 та показах свідка ОСОБА_5 , який є знайомим з заявником та може бути заінтересованою особою та не підтверджується будь-якими іншими доказами, якими можна було б дійсно встановити такі обставини. При цьому, висновок суду не може ґрунтуватися лише на самих припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, а саме розгляд заяви ОСОБА_1 без відсутності доказів належного повідомлення боржника ОСОБА_2 також відхиляються апеляційним судом, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2024 року районним судом була сформована та направлена на адресу ОСОБА_2 судова повістка про розгляд справи 03 вересня 2024 року (а.с. 58). Згідно конверта поштової кореспонденції (а.с. 59), який був направлений на адресу ОСОБА_2 та повернувся на адресу суду, рекомендоване повідомлення повернуто з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою». Таку ж позицію підтримав Верховний Суд в своїх постановах від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17).

Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального законодавства під час розгляду заяви ОСОБА_1 , оскільки всі учасники судового процесу, в тому числі й ОСОБА_2 були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, ухвала суду оскаржується Сизоненком І.В., а не ОСОБА_2 , який відповідну ухвалу не оскаржує.

Інших доводів незаконності ухвали суду апеляційна скарга не містить. Тому, враховуючи вищевстановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Щодо постановлення окремої ухвали відносно представника ОСОБА_2 адвоката Фумельова І.О., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є вивчення під час розгляду справи порушень норм матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких правопорушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Згідно із ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, яким, серед іншого є невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків.

Враховуючи наведене, судова колегія не вбачає у процесі перегляду цієї справи встановлення порушень, які б слугували достатньою підставою для постановлення окремої ухвали відносно адвоката Фумельова І.О., а тому у постановленні окремої ухвали слід відмовити.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2025 року.

Судді