РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"27" лютого 2025 р. с-ще Тиврів Справа № 145/2210/24

Провадження №2/145/289/2025

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іванця В. Д. ,

за участю секретаря Урсуляк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому вказує, що він 25.07.2024 надав грошову позику, під розписку, у розмірі 54500 грн, відповідно до договору позики від 25.07.2024, ОСОБА_2 .

Розписка та договір містить кінцеву дату повернення боргу - 25.10.2024 та складена в присутності двох свідків, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Станом на 06.12.2024 відповідач не повернув кошти позивачу, пунктом 3.2. договору передбачено, що у разі несвоєчасного виконання зобов`язання позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві неустойку у розмірі 0,5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання та додатково штраф у розмірі 10% від суми боргу.

Таким чином відповідачу нараховуються наступні штрафні санкції за період з 26.10.2024 по 06.12.2024, а саме: пені у розмірі - 1626,07 грн; 10 % штрафу у розмірі - 5450 грн. Тому заборгованість відповідача складає 61576,07 грн, яка складається із: 54500 грн - заборгованість, 1626,07 грн - пеня, 5450 грн - 10% штрафу.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 61576,07 грн та понесені ним судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений в силу приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відзиву до суду не подав. Так, згідно з відповіддю з Тиврівської селищної ради № 02-09/1629 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На зазначену адресу рекомендованим листом скеровано копію ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області про відкриття провадження у справі та призначення судового розгляду в судовому засіданні разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів. 06.02.2025 до суду повернулись рекомендовані повідомлення разом з довідкою про невручення поштового відправлення у зв`язку із відмовою відповідача їх отримати.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, постановивши по справі заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов такого висновку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом установлено, що 25.07.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (а.с.11-12).

Відповідно до умов договору позики ОСОБА_1 , як позикодавець, позичає, а ОСОБА_2 , як позичальник, приймає грошові кошти в сумі 54500 грн, з зобов`язанням повернути таку ж саму суму до 25.10.2024 включно з наступним графіком погашення: з 25.07.2024 по 25.09.2024 по 18000 грн кожного місяця; з 25.09.2024 по 25.10.2024 - 18500 грн (п.1). Позика надається готівкою на руки позичальника (п.2.1).

Згідно з п. 3.2 договору у разі несвоєчасного виконання зобов`язання позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві неустойку у розмірі 0,5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання та додатково штраф у розмірі 10% від суми боргу.

ОСОБА_1 умови договору виконав, надавши ОСОБА_2 позику у розмірі 54500 грн, що стверджується розпискою написаною власноруч ОСОБА_2 (а.с.13).

Відповідач ОСОБА_2 умови договору позики від 25.07.2024 не виконав, у зв`язку із чим має заборгованість у розмірі - 61576,07 грн, яка складається: 54500 грн - заборгованість за наданою позикою, 1626,07 грн - пеня за період з 26.10.2024 по 06.12.2024 (відповідно до п.3.2 договору) та 5450,00 грн - штраф за період з 26.10.2024 по 06.12.2024 (відповідно до п.3.2 договору). До цього часу зобов`язання не виконано.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, перевірений судом та відповідає умовам договору позики.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Водночас відповідач договір позики не оспорював, не просив визнати його недійсним чи удаваним правочином, на виклики до суду не з`явився, відзиву не подав, тому суд дійшов висновку, що факт передання позивачем та отримання відповідачем коштів за договорами підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (правовий висновок викладений у постанові постанову Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17, провадження № 61-18730св20).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак судприсуджує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись ст. 12, 89, 202, 207, 525, 526, 627, 1046, 1047, 1049ЦК України, ст. 4, 5, 10, 12, 76 -82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25 липня 2024 року у розмірі 54500 грн, пеню за договором позики від 25 липня 2024 року у розмірі 1626,07 грн, штраф за договором позики від 25 липня 2024 року у розмірі 5450,00 грн, всього стягнути 61576 (шістдесят одну тисячу п`ятсот сімдесят шість) гривень 07 копійок

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Тиврівського районного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 27 лютого 2025 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя ІванецьВ. Д.