КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 355/504/19

27 лютого 2025року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Віданової Олени Василівни на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Троценко Т.А. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Бердник Анастасії Олексіївни щодо винесення постанов про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору,-

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії заступника начальника Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Бердник А..О., у якій просила:

- визнати незаконними дії заступника начальника Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Бердник АО. щодо винесення 29.01.2024 року постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 66 782,24 грн та 10.06.2024 року постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 12 354,79 грн;

- визнати незаконними та скасувати вказані постанови.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 24. 09. 2019 року з неї стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів з 28.03.2019 року до повноліття дитини, а також стягнуто судові витрати в сумі 768,40 грн.

07.10.2019 року державним виконавцем Баришівського РВДВС Косенко О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 2-355/268/19, виданого Баришівським районним судом 24. 09. 2019 року в межах суми платежу за один місяць, а 04.11.2019 року винесена постанова ВП № НОМЕР_1 про стягнення аліментів до повноліття дитини.

Про існування вказаного виконавчого провадження їй стало відомо тільки у лютому 2024 року після звернення її представника до Баришівського відділу ДВС.

Вказує, що у виконавчому листі вказана адреса місця її проживання: АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою вона ніколи не проживала та не була зареєстрованою, місцем її реєстрації є АДРЕСА_2 .

У лютому 2024 року їй було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № НОМЕР_1 від 02. 10. 2023 року станом на 17 квітня 2023 року (повноліття дитини), відповідно до якого заборгованість склала 133 564,49 грн.

07.06.2024 року вона повністю погасила заборгованість по сплаті аліментів і у заяві до державного виконавця просила закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» та зняти усі обмеження, заборони, винесені в рамках ВП № НОМЕР_1 та виключити її з реєстру боржників.

Разом із тим, ще 29.01.2024 року виконавчою службою було винесено постанову про накладення на неї як на боржника, штрафу в розмірі 66 782,24 грн. та постанову про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження в сумі 12 354, 79 грн, про які вона дізналася лише 10 липня 2024 року.

Вказує, що вона не знала про наявність рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання дитини, постанову про відкриття виконавчого провадження не отримувала внаслідок того, що мешкає не за тією адресою, яка вказана у виконавчому листі, виданому Баришівським районним судом Київської області.

Ще до звернення стягувача з позовом про стягнення з неї аліментів, у лютому 2019 року виїхала з України в Італію і більше не поверталася, заборгованість по аліментах склалася не з її вини, бо вона не знала про наявність виконавчого провадження, не мала на меті не сплачувати аліменти, і якби знала про вказані обставини не створювала би заборгованості по аліментах. Крім того, вона у добровільному порядку надсилала гроші стягувачу на утримання доньки, вказані нею згідно квитанцій суми грошових переводів державним виконавцем враховано при визначенні розміру боргу, ухилення від сплати аліментів з її боку фактично не було, отже підстав для накладення на неї штрафу як санкції за невиконання рішення суду немає, і державний виконавець, не розібравшись, виніс оскаржувану постанову, а крім того, стягнув з неї виконавчий збір.

Зазначила, що у постанові ВДВС про накладення на неї штрафу відсутній розмір заборгованості по сплаті аліментів, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», і це вказує на незаконність винесеної постанови.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії заступника начальника Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Бердник А. О. щодо винесення постанов про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору відмовлено у повному обсязі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на момент винесення оскаржуваних постанов: 29.01.2024 року - про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 66 782,24 грн та 10.06.2024 року - про стягнення з боржника виконавчого збору в рамках виконавчого провадження в розмірі 12 354,79 грн державний виконавець діяла у межах своїх повноважень та відповідно до закону.

Скаржниця не довела, що на момент винесення постанови про накладення на неї штрафу за несплату аліментів 29.01.2024 року, заборгованість по аліментам була відсутня, не спростувала вона також і того факту, що повністю погасила борг по аліментах лише 10.06.2024 року, що дало підстави державному виконавцю стягнути з боржника виконавчий збір.

Те, що у оскаржуваній постанові від 29.01. 2024 року відсутня конкретна сума боргу по аліментах не робить цей документ недійсним з огляду на те, що в ньому відображені обставини, які існували на день її винесення, а розрахунок боргу зроблено державним виконавцем окремо, і його розмір скаржницею визнається.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 14 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Віданова О.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, заявник вказує, що державний виконавець направив вимогу про сплату заборгованості на сторонню адресу, що призвело до грубого порушення прав боржниці у виконавчому провадженні. В матеріалах справи відсутні докази направлення постанови про відкриття виконавчого провадження та направлення оскаржуваних постанов на адресу боржника.

Після того, як квитанції про сплату коштів на утримання дитини в сумі 27 442,90 грн були враховані виконавчою службою в рахунок погашення заборгованості і боржниця отримала розрахунок заборгованості - остаточну суму заборгованості по аліментам в сумі 110 392,69 грн, нею на наступний же день перерахована дана сума на рахунок виконавчої служби. Таким чином, боржниця не мала на меті не надавати кошти на утримання дитини, які нею сплачувались в добровільному порядку і як тільки вона дізналась про заборгованість, то одразу її сплатила в повному обсязі.

Звертає увагу суду, що надані виконавчій службі квитанції про сплату коштів на утримання дитини і які були враховані в рахунок погашення заборгованості по аліментам, датовані 2022, 2023 і остання 10 січня 2024 року. Отже, станом на 10.01.2024р. (дата винесення постанови про накладення штрафу на ОСОБА_1 ) заборгованість по аліментам з урахуванням наданих квитанцій мала б становити 110 392,69 грн, а отже штраф, за відсутності інших підстав для його скасування, максимально міг би становити 110392,69 *50%=55 196,35 грн, натомість, апелянту нараховано штрафу у значно більшому розмірі, і це при відсутності її вини за несплату аліментів.

Крім того, в постанові про накладення штрафу не зазначені відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

На момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору у апелянта вже була відсутня будь-яка заборгованість по сплаті аліментів, а сума виконавчого збору взагалі не відповідає сумам, про які йшлося в розрахунках заборгованості, які містяться в матеріалах справи.

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Віданова О.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Інші учасники в судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № № 2-355/268/19, виданого Баришівським районним судом 24.09.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.03.2019 року до повноліття дитини.

04.11.2019 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Боржник не виконувала рішення суду, на виклики державного виконавця не заявлялася, інформацію про доходи не подавала, у зв`язку з чим 02.09.2020 року державний виконавець виніс постанови про тимчасові обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною, мисливською та пневматичною зброєю, у праві на полювання, а також накладено арешт на все її майно.

На день досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів склала 133 564,49 грн.

У зв`язку з невиконанням боржником судового рішення та наявністю заборгованості зі сплати аліментів, 29.01.2024 року заступник начальника Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Бердник А.О. на підставі п. 3 ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 66 782,24 грн.

07.06.2024 року ОСОБА_1 сплатила всю суму заборгованості по аліментах і в цей же день державний виконавець виніс постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в рамках виконавчого провадження в розмірі 12 354,79 грн.

Вказані постанови скаржниця просить скасувати як незаконні, визнавши дії державного виконавця при їх винесенні незаконними.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України,

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII) виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктами 3,5 частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Сума штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Враховуючи, що станом на день досягнення ОСОБА_4 повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів склала 133 564,49 грн, то державний виконавець законно та обґрунтовано виніс постанову про стягнення з боржника на користь стягувача штрафу у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування вказаної постанови.

Посилання заявника на відсутність в оскаржуваній постанові конкретної суми заборгованості по аліментах не є підставою для її скасування, оскільки відповідний розрахунок зроблено державним виконавцем окремо, і його розмір скаржником не оскаржено.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

З огляду на те, що виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини відбувалося в примусовому порядку, а заборгованість по сплаті аліментів була погашена лише 10.06.2024 року, то державний виконавець приймаючи постанову про стягнення з боржника виконавчого збору діяв в межах своїх повноважень.

Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Віданової Олени Василівни - залишити без задоволення.

УхвалуБаришівського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року

Головуючий: Судді: