Справа №461/9106/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті»

(02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 8/127;

; e-mail: ),

в особі представника Капустинської Марини Олександрівни

(02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 8/127;

РНОКПП: НОМЕР_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до

ОСОБА_2

(

АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Акціонерне товариство «Ідея Банк»

(79008, м. Львів, вул. Валова, 11; )

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Ідея Банк» у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 152590 грн 93 коп. та суму понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.08.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено угоду №С-502-0. Згідно вказаного кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 49900 грн, зі сплатою 24,00% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у томі числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Свої зобов`язання кредитор виконав у повному обсязі, однак ОСОБА_2 не виконала умови договору, а саме не здійснила належним чином погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 152590 грн 93 коп. Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило право вимоги за Договором (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ», на підставі Договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року. У зв`язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку наявна за кредитним договором заборгованість не погашається, позивач просить стягнути таку у судовому порядку.

Ухвалою суду від 15.11.2024 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. У прохальній частині позовної заяви, представник позивача просить проводити розгляд справи за її відсутності, згідно якої заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Іжик А.В., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, вказав, що позовні вимоги заперечує у повному обсязі. Стверджує, що представником позивача не доведено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №С-502-0 від 06.08.2018. Так, на твердження представника відповідача, всупереч п.3.1. та п. 4.1. Договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року у матеріалах справи відсутні відомості про передання фактором грошових коштів у розпорядження клієнта. Окрім того, відповідно до п. 7.3. Договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року, передача документації здійснюється за актом приймання-передачі документації, натомість такий акт відсутній у матеріалах справи. Стверджує, що відповідно до п. 5.1. Договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року, права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, однак у матеріалах є лише витяг з такого реєстру, який не підписаний сторонами укладеного договору факторингу. Під час ухвалення судового рішення, просив врахувати практику Верховного Суду у справах пов`язаних з переходом права вимоги та вказав, що відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач був зобов`язаний додати до поданої заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, а відтак просив розглянути справу за відсутності позивача на підставі наявних доказів, оскільки останній не скористався своїм правом брати участь у справі.

Суд з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.08.2018 року, згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено угоду №С-502-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно угоди остання отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Максимальний ліміт кредитної лінії становить 200000 грн, доступний кредитний ліміт на момент укладання угоди 49900 грн, процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00%

25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу № 25/07.

Відповідно до п.2.1. зазначеного договору, клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2.2. договору факторингу передбачено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладання цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді, що надсилається клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п.5.1 договору факторингу права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань передбачених п. 4.1. цього Договору.

Таким чином, відповідно до умов договору факторингу №25/07 від 25.07.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними договорами.

Відповідно до Витягу (в порядку ч. 2 ст. 95 ЦПК України) Реєстр боржників № 1 до договору факторингу від 25.07.2023 №25/07, до ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» перейшло право вимоги до ОСОБА_3 за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С-502-0 від 06.08.2018.

Згідно Довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за Угодою №С-502-0 від 06.08.2018, сформованої первісним кредитором (АТ «Ідея Банк») станом на 25.07.2023, заборгованість останньої становить: заборгованість за основним боргом у сумі 49822 грн 91 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 102768 грн 02 коп., що разом становить 152590 грн 93 коп.

Усі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 25.07.2023. ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали.

Розмір заборгованості позичальника підтверджується Довідкою-розрахунком заборгованості від 25.07.2023 року та випискою з рахунку позичальника НОМЕР_3 .

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Під час розгляду справи, надаючи оцінку дослідженим доказам, суд приходить до висновку, про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідач не виконала взяті на себе відповідно до укладеного договору зобов`язання, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С-502-0 від 06.08.2018 у розмірі 152590 грн 93 коп. є обґрунтованою. Вказаний розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданим до суду розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунка за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку доводам представника відповідача щодо заперечення обґрунтованості позову, суд враховує наступне.

Як стверджує, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , представником позивача не доведено те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №С-502-0 від 06.08.2018, з огляду на відсутність у матеріалах справи документації передбаченої Договором факторингу № 25/07 від 25.07.2023.

Разом з тим, обставини не передачі новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язаних із невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора. Однак, відсутність передачі новому кредитору таких документів не може свідчити про відсутність передачі права вимоги взагалі.

Більше того, у цій справі не встановлено факту відсутності передачі новому кредитору таких документів, а доводи відповідача ґрунтуються на тому, що подані позивачем документи не доводять такого факту.

Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Таким чином, вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають із різних правових підстав та не є взаємозалежними.

При цьому, заперечуючи перехід права грошової вимоги, представник відповідача не надав суду доказів того, що ОСОБА_2 зверталась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» або ж до банку, з метою одержання документів на підтвердження факту переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Окрім того, відповідач також не скористалася своїм правом подати клопотання про витребування доказів, а відтак такі доводи представника відповідача є лише припущеннями.

Крім того, відсутність у витязі з реєстру боржників підписів обох сторін відповідного правочину сама по собі не свідчить про недопустимість чи неналежність відповідного доказу або про не укладення відповідного правочину. Більше того, зміст наведеного витягу містить дані про первинний договір між відповідачем та банком, факт укладення якого відповідач не заперечує, що свідчить про належність відповідного доказу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховним Судом у постанові від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18 та від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, на яку зокрема вказував і представник відповідача, викладений висновок про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття права вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Позивачем до матеріалів справи долучено копію угоди №С-502-0 від 06.08.2018 з додатками, Довідку-розрахунок від 25.07.2023 (засвідчений представником АТ «Ідея Банк»), виписку з особового рахунку позичальника НОМЕР_3 , копію Договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року та копію Витягу (в порядку ч. 2 ст. 95 ЦПК України) Реєстр боржників № 1 до договору факторингу від 25.07.2023 №25/07, що у сукупності підтверджує обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Також, варто відзначити, що наведене вище також цілком узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду у справі як № 753/20537/18, так і № 334/6972/17, № 911/3185/20, на які посилається представник відповідача.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» судового збору у повному розмірі, що становить 2422 грн 40 коп.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» заборгованість у розмірі 152590 гривень 93 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» судові витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач ? Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті»

(02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 8/127;

; e-mail: ),

представник позивача ? Капустинська Марина Олександрівна

(02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 8/127;

РНОКПП: НОМЕР_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

відповідач ОСОБА_2

(

АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ),

представники відповідача? ОСОБА_1

(

АДРЕСА_2 ;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 )

ОСОБА_4

( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Акціонерне товариство «Ідея Банк»

(79008, м. Львів, вул. Валова, 11; )

Повний текст рішення складено 28 лютого 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький