Справа № 131/1266/22
Провадження № 2/131/121/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Коваля А.М.,

за участю секретаря судових засідань Чех Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,

учасники: позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_4 , представник відповідачів ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що протягом 20 років (з липня 2001 року по 27 лютого 2022 року) вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 . За цей період вони спільно придбали житловий будинок та господарські споруди, які були поліпшені та реконструйовані за їхні спільні кошти та працю. Після смерті ОСОБА_6 у лютому 2022 року, його спадкоємці ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) вимагають звільнити будинок, що, на її думку, порушує її права на частку у спільному майні. Вона вважає, що має право на 1/2 частку домоволодіння на підставі статті 392 Цивільного кодексу України, оскільки майно було набуте та поліпшене за її участі. Також вона змушена оскаржити свідоцтва про право на спадщину, видані спадкоємцям, оскільки вони унеможливлюють вирішення спору на її користь.

Позивач наголошує, що житловий будинок та прилеглі споруди були придбані за спільні кошти, а також значно поліпшені за рахунок її особистих зусиль та фінансових вкладень. Зокрема, за період з 2001 по 2022 рік було проведено ремонтно-будівельні роботи на суму, яка могла складати 79 597 гривень, що значно збільшило ринкову вартість майна. За даними експертизи, вартість будинку з урахуванням поліпшень станом на 2022 рік могла складати 247 760 гривень, тоді як без поліпшень лише 97 196 гривень. Поліпшення могли складати 61% від загальної вартості майна, що підтверджує її значний внесок у його збільшення.

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину, які, на думку позивача, були видані з порушенням її прав. Зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали свідоцтва на частки житлового будинку та земельних ділянок, що робить неможливим вирішення спору на її користь без скасування цих документів. Тому ОСОБА_1 звертається до суду з вимогою визнати ці свідоцтва недійсними, а також визнати за нею право власності на 1/2 частку спірного майна.

Крім того, позивач просить суд визнати факт її спільного проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що є підставою для визнання майна спільною сумісною власністю. Вона також вимагає покласти судові витрати на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали вимоги позовної заяви та просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явилися, натомість представник відповідачів ОСОБА_5 в судовому засіданні та своїх письмових поясненнях зауважив, що вимоги позивача ОСОБА_1 є безпідставними та не відповідають нормам чинного законодавства. Він наголосив, що позивач не надала достатніх доказів, які б підтверджували її право на частку у спірному житловому будинку. Зокрема, не було надано документів, що підтверджують спільне придбання майна із померлим ОСОБА_6 під час їхнього спільного проживання. Крім того, ОСОБА_5 вказав, що позивач не має підстав для посилання на статтю 392 ЦК України, оскільки вона не будувала будинок, не укладала договір про інвестування в його будівництво та не реєструвала на нього права власності.

Представник відповідачів також наголосив, що свідоцтва про право на спадщину, отримані відповідачами, були оформлені у встановленому законом порядку. Відповідачі, як діти померлого ОСОБА_6 , скористалися своїм правом на прийняття спадщини у порядку першої черги спадкоємців за законом. Вони своєчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та отримали відповідні свідоцтва. ОСОБА_5 зазначив, що позивач не надала жодних підстав для визнання цих свідоцтв недійсними, окрім загальних тверджень про те, що їх наявність унеможливлює вирішення спору.

Крім того, представник відповідачів звернув увагу на те, що позивач пропустила встановлений законом шестимісячний термін для пред`явлення претензій щодо спадкового майна. Це свідчить про відсутність у неї юридичної заінтересованості у справі. Він також наголосив, що позивач не оскаржувала рішення нотаріуса про відмову у прийнятті спадщини у судовому порядку, що підтверджує її байдужість до захисту своїх прав.

На підставі вищезазначеного, представник відповідачів ОСОБА_5 просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки вимоги позивача є безпідставними та не підтвердженими належними доказами.

Свідок ОСОБА_7 надав суду показання, що ОСОБА_1 він знає давно, приблизно з 80-х років. Він перебуває в дружніх стосунках як з позивачем, так і з відповідачами, та живе по сусідству з позивачем. У 2000 році, влітку, через сімейні обставини він змінив місце свого проживання та переїхав на АДРЕСА_2 . Неподалік проживала і ОСОБА_1 , яка на той час жила з двома неповнолітніми дітьми. Водночас, вона зустрічалася з ОСОБА_6 . Вони разом працювали, відпочивали, ходили на річку купатися, але жили окремо. Вона проживала у своєму будинку з дітьми, а покійний ОСОБА_6 у своєму. У 2001 році вони вирішили придбати власний будинок, після чого зробили там ремонт: побудували прибудови до будинку, провели газ і воду. Також вони вели спільне господарство. Свідок з дружиною були присутні на святкуванні 50-річчя ОСОБА_1 під час інших урочистих подій. Свідок повідомив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не лише проживали разом до дня смерті останнього у спільно придбаному будинку, але й вели спільний побут. Вони разом працювали над ремонтом будинку, організовували побутові справи і розподіляли між собою обов`язки. Їхні стосунки передбачали взаємні права та обов`язки, як це притаманно для подружніх відносин. Свідок наголошує на тому, що вони спільно займалися господарством і підтримували повсякденне життя на рівні подружжя.

Свідок ОСОБА_8 надала суду показання про те, що вона була сусідкою позивача. Їй відомо, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_6 , вони домовлялися разом про покупку будинку, в 2001 році купили будинок, зробили в ньому ремонт, провели опалення, вели разом господарство, обробляли городину. Також в них перебували внуки позивача, а відповідачів, дітей ОСОБА_6 . ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не бачила разом із ними. З відповідачами знайома, вони проживають на сусідній вулиці від неї. Свідок неодноразово відвідувала позивача та ОСОБА_6 на свята, зокрема і на їх ювілеї. Відомостей про те, що відповідачі займалися ремонтом в зазначеному будинку надати не може. Свідок допомагала робити ремонтні роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Свідок підтверджує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом як сім`я з 2001 року по день смерті ОСОБА_6 , вели спільне господарство, планували свої витрати на покращення житлових умов і вирішення побутових питань. Вони разом брали участь в організації побуту та догляду за будинком, що вказує на взаємні обов`язки та права як у подружжя.

Свідок ОСОБА_11 надав суду наступні показання. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 купили в нього будинок, який це був рік не пам`ятає, в нотаріуса при оформленні договору купівлі-продажу присутнім не був, його інтереси представляла сестра. Вартість будинку становила 1300 доларів США, проте хто віддав ці кошти не пам`ятає. Будинок отримав у спадщину, яка була оформлена на момент продажі. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були присутні при передачі коштів. З 2000 року вони почали проживати в цьому будинку, проте точно цей факт підтвердити не може, оскільки в той час поїхав на заробітки. З відповідачами знайомий, з ними перебуває в нормальних відносинах. В будинку та біля нього ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проводили ремонтні та будівельні роботи, вели спільне господарство, маючи спільні права та обов`язки, вважає що відносини між ними були такими, що притаманні подружжю. Підтверджує той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 20 років з моменту придбання в свідка будинку і до дня смерті ОСОБА_6 проживали разом, позивач приймала участь в похованні ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_12 суду надала показання, що ОСОБА_11 є її чоловіком, вони проживають по АДРЕСА_3 . Зазначила, що її відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом однією сім`єю протягом 20 років до дня смерті ОСОБА_6 , вели спільне господарство. Орієнтовно в 2001 році вони придбали будинок, облаштували його, проводили ремонтні роботи (обклали будинок цеглою, замінили підлогу, поштукатурили, замінили вікна), добудували додаткові приміщення, викопали колодязь, замінили паркан, побудували господарські будівлі). Разом проживали до смерті ОСОБА_6 , турбуючись один про одного. Як розказував свідку її чоловік, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 разом купували в нього будинок. В ОСОБА_6 з його дітьми відносини були ускладнені через розлучення із їхньою матір`ю.

Свідок ОСОБА_13 суду в своїх показаннях повідомив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом однією сім`єю до дня смерті ОСОБА_6 , купили будинок, зробили там ремонт (зробили штукатурку, замінили вікна, зробили прибудови). Все це зробили за свої спільні кошти, розподіляючи між собою обов`язки по спільному господарству. Свідок підтримував з ними дружні відносини з 1983 року, вони відвідували один одного. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мали ще один будинок, переобладнаний із приміщення кузні. Вони планувати там жити, робили ремонтні роботи, проте придбали для себе згодом інший будинок.

Свідок ОСОБА_14 суду надала показання, що знає ОСОБА_1 багато років, вони є колишніми однокласниками, також знала і ОСОБА_15 , з яким остання проживала. В них та свідка були дружні відносини, вони відвідували один одного. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 придбали будинок, покращили його (обклали цеглою, замінили вікна, викопали криницю, провели воду до будинку, зробили ванну, туалет, впорядкували прибудинкову територію), адже він на час придбання був занедбаний. Також до будинку було добудовано прибудови, де знаходилася веранда, кухня, ванна. Додала, що на 60-річчя ОСОБА_1 . ОСОБА_6 планував укласти шлюб із нею. До того ж, під час святкування весілля доньки та проводів до армії сина ОСОБА_1 . ОСОБА_6 був присутній як батько, вважаючи це своїм обов`язком. Зі своїми дітьми ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не був у близьких стосунках. Підтвердити, що вони брали участь в ремонтних роботах свідок не може. Свідок підтверджує той факт, що ОСОБА_6 мав будинок на АДРЕСА_4 , переобладнаний зі старої кузні, який ОСОБА_6 подарував сину ОСОБА_10 . Свідок підтверджує той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом однією сім`єю до дня смерті ОСОБА_6 в будинку по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_16 в своїх показаннях суду повідомила, що є колегою позивача ОСОБА_1 . Її відомо, що з 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 почали зустрічатися та підтримувати відносини, проживали на той час окремо. Свідок позичала ОСОБА_1 100 доларів для купівлі будинку. Згодом свідок неодноразово була в будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 надала свої власні будівельні матеріали для поліпшення будинку ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 , який останній готував для свого сина ОСОБА_3 . В будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проводили ремонтні роботи. Свідок неодноразово була поручителем при укладенні ОСОБА_1 кредитних договорів, для отримання коштів в тому числі і для ремонтних робіт. Свідок пам`ятає слова ОСОБА_6 , який жалівся, що його рідні сини йому нічого не допомагають. Свідок вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 жили разом як сім`я до дня смерті останнього, адже спільно займалися ремонтом будинку, планували своє спільне майбутнє та взаємодіяли у вирішенні побутових питань. Їхні стосунки були на рівні взаємних прав та обов`язків, притаманних подружнім парам.

Свідок ОСОБА_17 в своїх показаннях суду повідомив, що перебував у дружніх стосунках із позивачем з дитинства. ОСОБА_6 , який був зварювальником, хорошим спеціалістом, знає з 1997 року. Свідок часто звертався до нього по допомогу. Зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом довгий час однією сім`єю до дня смерті ОСОБА_6 , вели спільне господарство, придбали будинок, в якому проводили ремонтні роботи. Житловий будинок по АДРЕСА_1 був придбаний в 2001 році, свідок був в цьому будинку. В цьому будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом, вели підсобне господарство. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 купили разом кузню по АДРЕСА_4 для сина ОСОБА_6 ОСОБА_10 . Свідок вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однію сім`єю як чоловік і жінка. Коли свідок приходив до них в гості, то бачив їх разом, їхні відносини мали всі ознаки спільного життя з взаємними правами та обов`язками.

Свідок ОСОБА_18 надала суд наступні показання. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 тривалий час проживали разом як сім`я до дня смерті останнього, придбали будинок, ремонтували, поліпшували його. Проживати почали з 1997 року, а в 2001 році придбали будинок в продавця на ім`я ОСОБА_19 . Будинок був занедбаний, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проводили в ньому ремонтні роботи. Кожен раз, коли свідок відвідувала ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , то бачила їх разом. До того ж, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 працювали разом в Укртелекомі. Відомостей, що діти ОСОБА_6 допомагали йому надати не може. В будинок по АДРЕСА_4 ОСОБА_1 вкладала матеріали, власником цього будинку зараз є син ОСОБА_6 . ОСОБА_10 . Свідок може зробити висновок, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом, однією сім`єю, вели спільне господарство, а останній висловлював бажання скористатися своїм правом укласти шлюб з позивачем. Свідок була присутня на весіллі доньки ОСОБА_1 , де ОСОБА_6 був їй за батька.

Свідок ОСОБА_20 надала суду показання, що вона, проживає в АДРЕСА_5 . Свідок зазначила, що перебуває в хороших стосунках як з позивачем, так і з відповідачем, і не є їхньою родичкою. Свідок повідомила, що добре знає ОСОБА_1 , адже живе через дорогу від неї. Вона часто бачила і відвідувала її, а також спілкувалася з ОСОБА_6 та іншими членами сім`ї. ОСОБА_20 зазначила, що ОСОБА_21 та ОСОБА_22 працювали разом: спочатку на пошті, потім в комунальному підприємстві. Що стосується співмешкання позивача та відповідача, ОСОБА_20 підтвердила, що вони проживали разом однією сім`єю більше 20 років до дня смерті ОСОБА_6 . Вони спочатку купили будинок у районі Морозівки, а пізніше придбали будинок поруч з її будинком у 2001 році. Свідок зазначила, що подружжя разом доглядали за будинком, ремонтували його та займалися господарством. Вона згадала, як вони разом їздили на ринок. ОСОБА_20 повідомила, що ОСОБА_6 завжди говорив, що на свої 60 років вони з ОСОБА_1 планують офіційно одружитися та відсвяткувати це в кафе, проте з різних причин цього так і не сталося. Також свідок підтвердила, що будинок, в якому проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , вони купили разом, пригадала, що продавець будинку був на прізвище ОСОБА_23 . На запитання про участь дітей ОСОБА_6 у покращенні будинку, свідок зазначила, що ніколи не бачила, щоб вони брали участь у ремонті або допомагали фінансово. Натомість, за словами свідка, діти ОСОБА_1 та онуки проживали разом з ОСОБА_6 , і він активно допомагав їм у господарстві.

Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно акта обстеження домогосподарства від 29.08.2022 з 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 стали підтримувати між собою близькі відносини та проживали однією сім`єю в незареєстрованому шлюбі з липня 2001 року по 2022 рік, тобто по день смерті останнього, підтримували сімейні стосунки, вели спільне господарство, фінансові та господарські справи вирішували за погодженням між собою, мали спільний бюджет, спільно проводили вільний час, виховували внуків ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 15-17).

Згідно акта від 29.08.2022, довідки від 26.09.2021 № 3625 фактичне місце проживання ОСОБА_1 з серпня 2001 року на час складання акту: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 18-19).

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюка Т.С. №332/02-14 від 28.09.2022 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину як співмешканці померлого, в порядку четвертої черги спадкоємців, оскільки спадщину ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і на час смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , прийняли спадкоємці першої черги, його сини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 20).

ОСОБА_1 розірвала шлюб зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_24 16.01.1992, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 16.01.1992 (т. 1 а.с. 43).

ОСОБА_6 розлучився із своєю колишньою дружиною ОСОБА_6 27.10.1994, що підтверджується копією запису акта про розірвання шлюбу № 88 (т. 1 а.с. 230).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно копії актового запису про смерть № 81 від 01.03.2022 (т. 1 а.с. 231).

Договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 був укладений 29.08.2001 між ОСОБА_11 , інтереси якого представляла ОСОБА_25 та ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 23-24, 131)

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1, 2 ст.71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Стаття 74 СК України передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Вказана норма вступила в законну силу 01.01.2004 р.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 вересня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до п.20 зазначеної Постанови ПВСУ слідує, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

На момент виникнення цивільно-правові стосунки до 01.01.2004 р. між позивачем та відповідачем повинні регулюватися вимогами Кодексом про шлюб та сім`ю України. Відповідно до ч. 1,2 ст. 6 даного Кодексу слідує, що правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян.

Частиною 3 статті 13 даного Кодексу визначено, що час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Статтею 22 КЗпШС визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17 (провадження № 61-43499св18), від 19 лютого 2021 року у справі № 738/1093/19 (провадження № 61-19041св19), від 17 січня 2023 року у справі № 293/2211/20 (провадження № 61-8854св22), від 12 січня 2024 року у справі № 755/20288/21 (провадження № 61-14261св23).

З урахуванням норм законодавства, судової практики, наданих до суду позивачем доказів, пояснень свідків, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, а саме встановлення факту проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно, так як спірний будинок був придбаний 29.08.2001, тобто коли сімейні правовідносини регулювалися Кодексом про шлюб та сім`ю України, то визнати його спільною сумісною власністю є неможливим, оскільки на час його придбання такої правової конструкції як проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не існувало.

Згідно висновку експерта від 05.09.2024 №718/719/24-21 за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи (т. 2, а.с. 215-230) чітко не встановлено як вартості будинку так і поліпшень за період з 2001 по 2022 роки. Такий висновок містить приблизні формулювання щодо вартості будинку, відсотку та вартості поліпшень може складати, могла складати. Відсутні будь-які посилання на здійснення ремонтних чи інших робіт саме ОСОБА_1 з 2001 року по 01 січня 2004 року для визначення її особистого внеску. Також немає чітких відомостей про час здійснення поліпшень, відомості приблизні. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень джерел фінансування здійснення таких поліпшень. Відповідно, суд позбавлений можливості визначити частку позивача у здійснених роботах щодо поліпшення спірного будинку до 01 січня 2004 року, встановити вартість поліпшень з 01 січня 2004 року по 27 лютого 2022 року для визнання будинку в частині його поліпшення спільною сумісною власністю.

Отже, жодних правових підстав та належних доказів для визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 позивачем суду наведено не було, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зазначеної позовної вимоги.

Щодо визнання спільною сумісною власністю майна, яке знаходиться в будинку, суд зазначає, що жодних належних доказів, які б вказували на час, сам факт придбання такого майна, наприклад, чеки, накладні, суду не надано. Отже, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в цій частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог, пов`язаних із скасуванням свідоцтв про право на спадщину, отриманих відповідачами, необхідно відзначити, що ці документи були оформлені згідно із встановленим законом порядком. Відповідачі, як діти померлого ОСОБА_6 , скористалися своїм правом на прийняття спадщини у порядку першої черги спадкоємців за законом. Вони своєчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та отримали відповідні свідоцтва. Позивач не навела жодних юридично обґрунтованих підстав для визнання цих свідоцтв недійсними, обмежившись лише загальними твердженнями про те, що їхнє існування перешкоджає вирішенню спору. Також, відмова суду у задоволенні вимог позивача щодо визнання спірного будинку спільною сумісною власністю та права власності на його частину, нівелює необхідність скасування свідоцтв про право на спадщину щодо цього будинку. Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні частини позовних вимог щодо скасування свідоцтв про право на спадщину, отриманих відповідачами.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані суду докази щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів.

Керуючись ст.ст. 267 ЦК України, ст.ст. 9,3,13, 22 КЗпШС України ст. 60,61, 69,70-74 СК України, ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення через Іллінецький районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 лютого 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_7 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_8 .

Третя особа: приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Тарас Євгенович, адреса: 22700, вулиця Соборна, 15 «А», м. Іллінці, Вінницький район, Вінницька область.

Суддя: