Провадження № 22-ц/812/393/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 березня 2025 року м. Миколаїв

справа № 479/39/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Носіковим І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану її представником

адвокатом Бакай Лілією Анатоліївною,

на ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області, постановлену 10 січня 2025 року суддею Репушевською О.В. у приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у справі за заявою

ОСОБА_1

заінтересована особа: Міністерство у справах ветеранів України про встановлення факту, що має юридичне значення,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту загибелі сина під час безпосередньої участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони України у період воєнного стану.

Заявниця зазначала, що є матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, в с. Іванівка Волноваської міської територіальної громади Донецької області, допомагали Збройним Силам України у боротьбі з ворогом. 09 березня 2022 року ЗСУ з села відійшли, а 10 березня 2022 року зайшли штурмові бригади російської федерації. Цього ж дня вагнерівці витягли її синів з погріба, де вони ховались, а 11 березня 2022 року їх убили.

Посилаючись на зазначене заявниця просила про задоволення заяви, оскільки рішення про встановлення факту загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час здійснення заходів забезпечення безпеки національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, необхідне їй для отримання статусу родини загиблого Захисника України, у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що питання про встановлення зазначеного вище факту не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України. Рішення про відмову у наданні такого статусу може бути оскаржене у встановленому законом порядку за правилами адміністративного судочинства. Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів неможливості його встановлення у позасудовому порядку, та не посилалась на те, що зверталась до уповноважених органів з відповідною заявою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник заявниці адвокат Бакай Л.А., посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не застосував Порядку встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого постановою КМУ № 685 від 07 липня 2023 року, зокрема його пунктів 3-5.

Вказаним нормативним актом хоча й передбачено позасудовий порядок розгляду питання про встановлення факту безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, однак для ініціювання цієї позасудової процедури необхідно подати встановлений пакет документів, який заявниця в повному обсязі подати не може, оскільки під час повномасштабного вторгнення на території с. Іванівка Волноваського району Донецької області, де загинув її син - ОСОБА_2 не діяли органи державної влади (в тому числі ТЦК та СП, які ведуть облік добровольців), які б могли засвідчити даний факт.

Також апелянт посилалась на те, що у даній справі не може йтися про адміністративний спір, оскільки жодних правовідносин між заявницею та уповноваженим органом до моменту подання заяви не виникло і не могло виникнути, а для того щоб ініціювати виникнення публічно-правових правовідносин, в силу положень п.5 Порядку № 685, до визначеного Положенням пакету документів необхідно додати судове рішення.

Крім цього, встановлення факту, що має юридичне значення адміністративним судочинством не передбачено.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство у справах ветеранів України зазначало, що факт за встановленням якого звернулась ОСОБА_1 , може бути встановлений судом у разі якщо заявниця не має іншої можливості одержати або відновити загублені чи знищені документи, передбачені пунктом 5 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 685 від 07 липня 2023 року для звернення до міжвідомчої комісії у позасудовому порядку.

2.Мотивувальна частина

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позиція апеляційного суду

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно - правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Зазначене вище узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладеними у постанові по справі № 560/17953/21 від 18 січня 2024 року.

З матеріалів справи, яка переглядається, вбачається, що заявниця є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2024 року встановлено факт його смерті (загибелі) ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, місце смерті - Україна Донецька область, Волноваський район, село Іванівка, у віці - 37 років, причина смерті невідома.

Судове рішення про встановлення факту загибелі ОСОБА_2 під час здійснення заходів забезпечення безпеки національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, необхідне їй для отримання статусу родини загиблого Захисника України, у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 було введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022, який продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на даний час.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» визначено, що у період дії воєнного стану громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - цивільні особи), можуть брати участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав, у тому числі отримати вогнепальну зброю і боєприпаси до неї відповідно до порядку та вимог, встановлених Міністерством внутрішніх справ України.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать сім`ї осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Частиною 2 статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.

Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 23.09.2015 (далі - Порядок № 740).

Згідно з абзацом 7 пункту 2 Порядку № 740 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, згідно з цим Порядком надається сім`ям осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Пунктом 3 Порядку № 740 визначено, що до членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Відповідно до пп.6 п.4 Порядку № 740 підставами для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, для осіб, зазначених в абзаці сьомому пункту 2 цього Порядку є: свідоцтво про смерть (копія); довідка за формою згідно з додатком, видана Мінветеранів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 685 від 07.07.2023 року затверджено Порядок встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Порядок № 685), який визначає процедуру встановлення такого факту.

Згідно з пп.2 п.2 Порядку № 685 дія цього Порядку поширюється на членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (п.6 ч.1 ст.10-1 Закону).

До членів сімей загиблих (тих, що пропали безвісти), померлих осіб, зазначених в абзаці першому цього підпункту, належать утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Відповідно до п.3 Порядку № 685 рішення про встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, приймається міжвідомчою комісією з питань встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - безпосередня участь у заходах), деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - міжвідомча комісія), яку утворює Мінветеранів.

Згідно з п.5 Порядку № 685 для встановлення факту безпосередньої участі у заходах особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, кожен повнолітній член сім`ї, зазначений у підпункті 2 пункту 2 цього Порядку (його уповноважена особа), подає особисто чи надсилає поштою Мінветеранів письмову заяву про встановлення факту безпосередньої участі у заходах за формою згідно з додатком 1.

До заяви додаються такі документи:

-копія паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення

громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - копія паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, або іншого документа, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України, крім довідки про звернення за захистом в Україні), а у разі подання документів законним представником чи уповноваженою особою - копії документа, що посвідчує особу тієї особи, від імені якої подається заява, а також документа, який надає повноваження законному представнику чи уповноваженій особі представляти таку особу, оформленого відповідно до законодавства;

-копія свідоцтва про смерть особи (крім випадків, коли особа пропала

безвісти);

-копія свідоцтва про народження особи - для батьків загиблого

(померлого);

-копія свідоцтва про шлюб - для дружини (чоловіка);

-копія свідоцтва про народження дитини - для дитини;

-копія висновку судово-медичної експертизи (дослідження), що

засвідчує факт смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, або копії первинної медичної облікової документації, форми яких затверджені МОЗ;

-копія довідки про безпосередню участь у заходах у період воєнного

стану особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил, Держприкордонслужби, Національної поліції, Національної гвардії, СБУ та/або іншого утвореного відповідно до закону військового формування та правоохоронного органу, у взаємодії з якими особа брала безпосередню участь у заходах у період воєнного стану;

-свідчення (заява) командира підрозділу, в зоні відповідальності якого

перебувала особа, або свідчення (заяви) не менше ніж двох свідків, які разом з особою брали безпосередню участь у заходах, про безпосередню участь у заходах у період воєнного стану особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, - у разі відсутності довідки, передбаченої абзацом п`ятнадцятим цього пункту.

До уваги беруться свідчення (заяви) осіб, справжність підпису на яких засвідчено нотаріально або командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) та печаткою військової частини (органу, підрозділу), в якій (якому) особи проходять військову службу, які брали безпосередню участь заходах, за період, за який вони свідчать;

-інші документи, які містять докази та підтверджують факт

безпосередньої участі у заходах у період воєнного стану;

-рішення суду яким встановлено, що особа загинула (пропала безвісти),

померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах у період воєнного стану, - у разі відсутності документів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим цього пункту.

Міжвідомча комісія розглядає подані документи, надсилає у разі потреби необхідні запити за підписом її голови, уточнює інформацію про осіб, стосовно яких подані документи, заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів і в місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення про встановлення факту безпосередньої участі у заходах або рішення про відмову у встановленні факту безпосередньої участі у заходах (пункт 6.Порядку № 685)

Пунктом 11-12 вказаного Порядку передбачено, що у разі прийняття рішення про відмову у встановленні факту безпосередньої участі у заходах відповідне питання може бути повторно винесене на розгляд міжвідомчої комісії за рішенням її голови на підставі повторного звернення особи та/або після надходження уточненої інформації про особу.

Рішення комісії може бути оскаржено відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» та/або в судовому порядку.

Отже, діючим законодавством, передбачено позасудовий порядок встановлення факту безпосередньої участі у заходах особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах.

Разом з тим, для ініціювання розгляду міжвідомчою комісією питання щодо встановлення факту безпосередньої участі у заходах особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах у період воєнного стану, Порядок №685 у переліку необхідних документів прямо передбачає подання - рішення суду яким встановлено, що особа загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах у період воєнного стану.

Заявниця, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту зазначала, що позбавлена можливості надати документи, передбачені Порядком №685, оскільки під час повномасштабного вторгнення на території с. Іванівка Волноваського району Донецької області не діяли органи державної влади (ТЦК та СП, які ведуть облік добровольців), які могли б засвідчити факт участі її сина у відповідних заходах у період воєнного стану.

За такого, встановлення даного факту можливе виключно в судовому порядку.

За приписами статті 19 ЦПК України та частини другої статті 315 ЦПК України судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факт загибелі особи під час безпосередньої участі у заходах у період воєнного стану, є суд цивільної юрисдикції.

Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить можливість реалізації нею свого права на соціальний захист як члена сім`ї загиблого Захисника України у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права та постановив незаконну та необґрунтовану ухвалу, яка на підставі пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Бакай Лілією Анатоліївною, задовольнити.

Ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 03 березня 2025 року