Провадження № 2/752/2367/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2025 року Голосіївського районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (далі - ТОВ «ФК «Суперіум»), в особі керівника Вишневської О.І. (а.с.7), звернулось до суду з позовною заявою, сформованою в системі «Електронний суд», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 86 242,38 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 22 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Укрсиббанк» (далі АТ - «Укрсиббанк») укладено Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського/рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0 (далі -кредитний договір).

Внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору у відповідачки перед позивачем виникла кредитна заборгованість, яка відповідно до реєстру боржників становить 86 242,38 грн, з яких: 46 900,88 грн - заборгованість за основним боргом; 39 341,50 грн - заборгованість за відсотками, 0,00 грн - заборгованість за комісіями.

23 січня 2024 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» було укладено Договір факторингу № 254, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Суперіум» права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за договором, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачка відзив на позовну заяву не подала. Сповіщалась належним чином за адресою її реєстрації (а.с.29), повідомлення не вручено та повернулось на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.47).

Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Укрсиббанк» із Анкетою-заявою на надання споживчого кредиту. Анкета містить персональні дані відповідача, відомості про місце роботи, середній дохід, склад сім`ї. Підписанням анкети-заяви відповідач надала згоду на використання при вчиненні правочині відтворення підпису уповноваженої особи та печатки АТ «Укрсиббанк» за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога підпису та печатки.

На підставі анкети-заяви на надання споживчого кредиту 22 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» укладено Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського/рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0, відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» встановило відповідачці кредитний ліміт у сумі 40 000,00 грн на строк користування кредитом - до 10 березня 2020 року, річна процентна ставка 55,00 % (а.с.8,9).

Відповідно до п. 1.2. договору, банк встановлює ліміт овердрафту(надає кредит), на картковому рахунку клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим Договором-анкетою та Правилами.

Відповідно до п. 1.3. договору, банк має право надавати, а клієнт отримувати послуги та/або сервіси банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем банку в порядку, викладеному у правилах.

Відповідно до п. 1.4. договору, правила після підписання сторонами Договору-анкети, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи Договір-анкету, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому Договорі-анкеті та в Правилах. Підписи сторін під цим Договором-анкетою вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому, після підписання сторонами цього Договору-анкети, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього Договору-анкети. Терміни, що вживаються в цьому Договорі-анкеті мають значення, надане їм у Правилах.

Позичальник, в порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, як вказує позивач, АТ «Укрсиббанк» відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», на підставі Договору факторингу № 254 від 23 січня 2024 року право вимоги до відповідача за вищевказаним договором.

Паспорт споживчого кредиту до договору не долучено.

Анкета-заява від 21 лютого 2018 року та договір Договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського/рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0 містять особистий підпис відповідача ОСОБА_1 .

Так, за змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

В розумінні Закону України «Про споживче кредитування» (даліЗакон), в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин, споживче кредитування це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту.

За положеннями ч. 2 ст. 8 Закону, для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Із дослідженого судом договору від 22 лютого 2018 року встановлено, що сторони погодили всі істотні умови договору, передбачені статтею 1054 ЦК України, отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір від 22 лютого 2018 року відповідає вимогам законодавства та є обов`язковим до виконання.

Відповідачем ОСОБА_1 не спростовано факту укладення кредитного договору з АТ «Укрсиббанк», не надано заперечень щодо погоджених умов кредитування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «ФК «Суперіум» зазначає, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим АТ «Укрсиббанк», на підставі Договору факторингу від 23 січня 2024 року № 254, відступило ТОВ «ФК «Суперіум» права вимоги до боржника ОСОБА_1 .

За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З матеріалів справи судом встановлено таке.

23 січня 2024 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено Договір факторингу № 254.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги відступаються (передаються) у розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів та визначені у реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді.

Право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі прав вимог (пункт 4.1 договору факторингу).

Згідно пункту 3.3 договору факторингу, Акт приймання-передачі прав вимоги підписується сторонами у день підписання даного договору, але виключно після надходження на рахунок клієнта суми фінансування, що згідно пункту 3.1 договору складає 2 251 106,70 грн.

До договору факторингу від 23 січня 2024 року № 254 долучено платіжну інструкцію від 23 січня 2024 року № 192 про сплату ТОВ «ФК «Суперіум» на рахунок АТ «Укрсиббанк» коштів у сумі 2 251 125,18 грн з призначення платежу: «оплата згідно договору факторингу № 254 від 23.01.2024 р. Без ПДВ».

Однак, до матеріалів справи не долучено копії відповідного Акту приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу від 23 січня 2024 року № 254.

Згідно Реєстру боржників до Договору факторингу від 23 січня 2024 року № 254 АТ «Укрсиббанк» передав, а ТОВ «ФК «Суперіум» прийняв право вимоги по кредитному договору від 22 лютого 2018 року № 0, де боржником виступає ОСОБА_1 , загальна сума боргу становить 86 242,38 грн, яка складається із: заборгованість за основним боргом - 46 900,88 грн; заборгованість за відсотками - 39 341,50 грн.

03 червня 2024 року ТОВ «ФК «Суперіум» надіслало на адресу відповідача вимогу № 11-11 про усунення порушень основного зобов`язання, яка, водночас, містила інформацію про відступлення прав вимоги за договором факторингу від 23 січня 2024 року № 254, відповідно до якої ТОВ «ФК «Суперіум» вимагало погасити наявну заборгованість у сумі 86 242,38 грн протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних дні в з моменту надсилання цієї вимоги.

Також, на обґрунтування суми заборгованості позивач зазначає, що на підставі договору факторингу від 23 січня 2024 року № 254 ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 на суму 86 242,38 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 46 900,88 грн, заборгованість за відсотками - 39 341,50 грн.

Детального розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 22 лютого 2018 року № 0 до матеріалів справи не долучено.

Ухвалою суду від 27 вересня 2024 року про залишення позовної заяви без руху позивачу було запропоновано надати обґрунтований розрахунок сум заборгованості відповідача відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Позивач детального розрахунку заборгованості не надав, у заяві від 10 жовтня 2024 року про виконання ухвали суду повідомив, що розмір заборгованості був нарахований первісним кредитором та вказаний у реєстрі боржників, у зв`язку із чим позивачем розмір заборгованості не перераховувався.

Як уже зазначалося раніше, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк», правонаступником якого на підставі договору факторингу від 23 січня 2024 року № 254, є позивач ТОВ «ФК «Суперіум», укладено кредитний договір від 22 лютого 2018 року № 0.

Позивач зазначає, що внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору від 22 лютого 2018 року виникла заборгованість у розмірі 86 242,38 грн, що складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 46 900,88 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 39 341,50 грн.

Однак, суд також враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по справі ОСОБА_1 згідно договору від 22 лютого 2018 року № 0, укладеного з АТ «Укрсиббанк», перераховано грошові кошти (встановлено кредитний ліміт) у розмірах, які зазначені позивачем по справі. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт використання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів чи порушення грошових зобов`язань перед кредитодавцем.

Також до матеріалів справи не долучено обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 як за тілом кредиту (основним зобов`язанням) так і за відсотками за користування кредитними коштами.

Отже, позивачем ТОВ «ФК «Суперіум» не надано доказів на підтвердження надання кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 .

За вказаних обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором від 22 лютого 2018 року № 0.

У свою чергу, слід зазначити, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. При цьому, позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року по справі 755/18920/18.

За вказаних обставин, а саме у зв`язку з недоведенням позивачем факту надання кредитних коштів з метою доведення виконання умов вищенаведеного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що позивачем також не долучено до матеріалів справи відповідного Акту приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 23 січня 2024 року № 254, що є підставою для переходу права вимоги до боржників відповідно до вказаного договору факторингу.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у зв`язку відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 512, 514, 517, 526, 549, 610, 611, 615, 629, 1054, 1081, 1082 ЦК України, статтями 12, 13, 49, 81, 89 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», , адреса: 04054 м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, буд. 23-А, нежитлове приміщення № 35-А).

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 28 лютого 2024 року.

Суддя А.В.Слободянюк