ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6928/22

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/527/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо 'предмета спору: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи 'у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 січня 2025 року (проголошена о 12:35) про відмову у відстроченні виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про перерозподіл ідеальних часток між співвласниками, визнання права власності на відповідну частку, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.11.2023 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з варіантом № 2 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 02-23, складеного 27.04.2023 судовим експертом Солдатовою В.С., а саме: 2-5 кухню площею 10,9 кв.м, 2-6 кімнату площею 15,1 кв.м, 2-7 кімнату площею 9,8 кв.м, 4-4 кімнату площею 10,5 кв.м, загальною площею 46,3 кв.м, господарські споруди погреб літ. а5-1, що відповідає частці у праві власності, а також: 2-І веранду площею 4,6 кв.м, 2-ІІ вбиральню площею 1,1 кв.м, 4-1 кімнату площею 14,1 кв.м, 4-2 котельню площею 3,3 кв.м., 4-3 кухню площею 7,0 кв.м, 4-5 коридор площею 4,6 кв.м, 4-6 вбиральню площею 1,3 кв.м, 4-7 шафу площею 0,5 кв.м, 4-8 шафу площею 0,5 кв.м, загальною площею 37,0 кв.м, господарські будівлі та споруди: ганок літ. а9-1, ганок літ. а10-1, альтанку літ. Ж-1, сарай літ. З-1, сарай літ. И-1, надбудову літ. И1-1, навіс літ. и-1, вбиральню літ. К-1, що введені до експлуатації згідно Декларації про готовність об?єкта до експлуатації від 04.12.2015 № ЧГ 05 та належать ОСОБА_1 на підставі частини четвертої статті 357 Цивільного кодексу України.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 135 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 3 333 грн 32 коп. витрат на правничу допомогу та 3 186 грн 32 коп. у відшкодування витрат на проведення експертизи, а всього 10 654 грн 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2 067 грн 50 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 1 666 грн 66 коп. витрат на правничу допомогу та 1 593 грн 16 коп. у відшкодування витрат на проведення експертизи, а всього 5 327 грн 32 коп (том 1 а.с. 213-218).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02.04.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.11.2023 змінено шляхом виключення з мотивувальної частини абзацу 43 наступного змісту:

«Крім того, суд бере до уваги, що збільшення частки позивача у праві власності на житловий будинок на 21% може призвести і до збільшення її частки у праві на земельну ділянку, що потягне за собою порушення прав інших співвласників та призведе до зменшення розміру їх часток на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний будинок та господарські споруди».

В іншій частині рішення суду залишено без змін (том 2 а.с. 87-94).

24.05.2024 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.11.2023 за заявою представника позивачки адвоката Прокоф`єва Б.І. видано виконавчі листи (том 2 а.с. 116).

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання виконавчого листа, в якій просив суд надати йому відстрочку до 13.04.2026 (наступний день після досягнення його дочкою повноліття) по зобов`язанням за виконавчими листами.

Заяву обґрунтовував тим, що його фінансовий стан не дозволяє йому своєчасно виконати зобов`язання щодо сплати боргу, оскільки він є особою з інвалідністю третьої групи, потребує постійного лікування дороговартісними препаратами, самостійно виховує неповнолітню дочку, не працює, заощаджень не має.

Зазначав, що джерелом доходів сім`ї є його пенсія по інвалідності в розмірі 2 725 грн на місяць та пенсія у зв`язку із втратою годувальника його доньки ОСОБА_3 у розмірі 2 725 грн на місяць, .

До заяви ОСОБА_2 додав:

- копію трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , а саме сторінки із записом №11 про те, що 31.05.2022 його звільнено із Філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Чернігівська регіональна дирекція» у зв`язку із закінченням строку трудового договору п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (том 2 а.с. 130);

- довідку про доходи №001028, з якої вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області і отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2 725 грн на місяць (том 2 а.с. 131);

- довідку про доходи №001028, з якої вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області і отримує пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 2 725 грн на місяць (том 2 а.с. 132);

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (том 2 а.с. 133);

- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 2 а.с. 134);

- Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що за ним на праві власності зареєстрована 1/4 частка будинку АДРЕСА_1 (том 2 а.с. 135).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду в справі № 750/6928/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про перерозподіл ідеальних часток між співвласниками, визнання права власності на відповідну частку, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про відстрочку виконання виконавчого листа до 13.04.2026, посилаючись на її необґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги є тотожними доводам заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Заявник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, які підтверджують його скрутний матеріальний стан.

Посилається на судову практику, зокрема постанову Верховного Суду у справі №917/1934/17 та постанови апеляційних судів у справах №703/5793/20, №307/3897/19, №235/1234/18.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на оплату правничої допомоги.

Зазначає, що відповідачі повністю заперечували проти реалізації позивачкою свого права на виділ частини житлового будинку, якою вона фактично користувалася та мала відповідні правовстановлюючі документи. Саме заявником у даній справі подавалися апеляційна та касаційна скарги, що свідчить про його активну поведінку та вчинення активних дій з метою перешкоджання реалізації позивачем свого права на виділ частки в спільному майні.

Наголошує, що якби заявник, не вчиняв вищевказані дії, позивачка не стягувала б з нього понесені судові витрати. Тому саме безпринципна позиція заявника і стала головною причиною використання позивачкою свого права на стягнення з нього понесених судових витрат.

Звертає увагу суду, що вона є особою похилого віку ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), має злоякісне утворення.

Стверджує, що заявником не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування виняткових обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення про стягнення судових витрат або роблять його неможливим, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви відповідача.

Уважає, що заявник не може через своє небажання знайти нормальну роботу та існує за рахунок пенсії по інвалідності, а тим більше третьої групи, яка є робочою, що є виключно його проблемою і не може впливати на права стягувача, яка ці витрати, незважаючи на свій незадовільний стан здоров`я, уже понесла і має право на їх компенсацію.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Прокоф`єва Б.І., який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування виняткових обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення про стягнення судових витрат або роблять його неможливим.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відстрочення виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочення рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Відстрочення виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

За правилами ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 435 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі №2-55/10).

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Отже, підставою для застосування ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2023 року у справі №295/5781/19 також звернув увагу на те, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі №9901/598/19.

Так, згідно з положеннями статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочення виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

ОСОБА_2 фактично просить відстрочити виконання рішення суду за виконавчим листом про стягнення з нього на користь позивачки судових витрат у розмірі 10 654,64 грн.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2023 року, про відстрочення якого просить заявник, набуло чинності 02 квітня 2024 року. За поясненнями ОСОБА_2 на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, тобто понад 10 місяців після набуття рішенням законної сили, на виконання цього рішення суду ним взагалі будь-які кошти не сплачувались. Заявником не аргументовано у заяві та не наведено в судовому засіданні об`єктивних виключних обставин щодо необхідності відстрочення виконання рішення суду саме до 13 квітня 2026 року (наступного дня після досягнення повноліття його дочкою). При цьому, апеляційний суд враховує, що строк, на який заявник просить відстрочити виконання рішення суду, перевищує один рік з дня звернення ним із відповідною заявою, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 435 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що він є особою з інвалідністю 3 групи та самостійно виховує доньку, ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на підставу для задоволення його заяви про відстрочення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що не враховано судом першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки вказане не є тими виключними обставинами в розумінні вимог ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України "Про виконавче провадження", які можуть бути взяті судом до уваги.

Заявником не надано доказів того, що він потребує постійного дороговартісного лікування, про що він стверджував у заяві про відстрочення виконання рішення суду.

Доводи заявника про те, що його дохід складається фактично лише із пенсій по інвалідності в загальному розмірі 5 450 грн та на відсутність заощаджень, не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим та можуть бути враховані судом як підстава для відстрочення виконання рішення суду.

Не беруться до уваги апеляційним судом посилання заявника на постанову Верховного Суду у справі №917/1934/17, так як обставини цих справ відрізняються.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність виняткових обставин, які б перешкоджали належному виконанню боржником рішення суду, ускладнювали б його виконання або робили виконання неможливим, та вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2025 без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Прокоф`єв Б.І. просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правничої допомоги у сумі 5 000 грн.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, представництво інтересів ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Прокоф`єв Б.І. згідно із ордером про надання правничої (правової) допомоги серії СВ №1037291 від 20.10.2022 (том 1 а.с. 34), виданим на підставі Договору про надання правової допомоги №26/22 від 05.10.2022 (далі Договір) (том 1 а.с. 30).

Згідно з п. 1.3. Договору №26/22 від 05.10.2022, укладеного між ОСОБА_1 (клієнт) та Прокоф`євим Б.І. (адвокат), правові послуги, що надаються адвокатом клієнту по даному договору:

Представництво інтересів клієнта у всіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування по захисту прав клієнта, в правоохоронних органах, органах прокуратури, у правовідносинах з будь-якими фізичними особами тощо;

- підготовка позовів, апеляційних, касаційних скарг, адвокатських запитів, письмових пояснень, заяв, скарг, заперечень, клопотань, інших процесуальних та інших документів, необхідних для захисту інтересів клієнта;

- представництво інтересів клієнта при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про перерозподіл ідеальних часток у спільній частковій власності та виділ частки із спільного майна в натурі.

Відповідно до п. 2.2. Договору адвокат має право:

- отримувати від Клієнта інформацію та документи, необхідні для виконання Договору;

- з метою виконання цього Договору клієнт уповноважує адвоката представляти його інтереси у всіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, в тому числі в органах виконавчої служби, органах внутрішніх справ, органах Державної реєстраційної служби, органах прокуратури, Служби безпеки України, податкової інспекції, а також господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах будь-яких інстанцій та ланок, Верховному Суді, тощо по захисту прав клієнта з усіма необхідними для того повноваженнями, які надані законом стороні, в тому числі, але не виключно, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення; отримувати рішення та ухвали суду та подавати їх на виконання, користуватися іншими процесуальними правами, що передбачені законом, подавати виконавчі документи до виконавчої служби та інших установ, що здійснюють примусове виконання рішень суду;

- за цим договором адвокат також вправі подавати та підписувати від імені клієнта всі документи, в тому числі, але не виключно, позовні заяви, заяви, скарги, апеляційні та касаційні скарги на рішення та ухвали, що будуть винесені у справі, стороною якої є клієнт, клопотання, отримувати витяги та копії судових рішень і інших документів, що є в матеріалам справи та отримання яких дозволяється законом; брати участь у судових засіданнях та дослідженні доказів, надавати докази, давати письмові та усні пояснення, ознайомлюватися із матеріалами будь-якого провадження, одержувати документи, що с в матеріалах справи, робити їх копії, виписки, якщо це передбачено (дозволяється) законом, та порушувати питання про їх засвідчення у встановленому для того порядку, замовляти проведення експертизи для роз?яснення питань, що потребують спеціальних знань; ставити питання (подавати заяви) про прийняття додаткового рішення чи виправлення прийнятого рішення, вести від імені клієнта переговори та попередньо узгоджувати всі процедурні питання, подавати та підписувати всі документи, необхідні для виконання повноважень, включаючи заяви, позови, скарги, одержувати будь-які документи. що стосуються прав та законних інтересів Клієнта; сплачувати від імені клієнта; сплачувати від імені клієнта платежі, пов`язані з виконанням даного договору, апелювати до вищестоящої інстанції будь-якого органу, оскаржувати рішення суду до апеляційної та касаційної інстанцій, а також до Верховного Суду, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів, здійснювати процесуальні дії, вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством України для такого роду повноважень, та які, на думку адвоката будуть доцільними для правильного і ефективного виконання нього договору та захисту інтересів клієнта;

- отримувати від клієнта плату за надану правову допомогу в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Розділом 3 договору визначено порядок розрахунків та тарифи. Так, вартість послуг може бути збільшена за згодою сторін, що оформляється окремою додатковою угодою до даного Договору та підписується сторонами. Вартість послуг адвоката по представництву інтересів клієнта в апеляційній та касаційній інстанції визначається додатковою угодою до даного Договору (п. 3.2., 3.3.).

Згідно з п. 4.1. Договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до його припинення сторонами.

22.02.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Прокоф`євим Б.І. укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги №26/22 від 05.10.2022, відповідно до якої сторони домовилися доповнити Договір № 26/22 від 05.10.2022 пунктом 3.4. наступного змісту: клієнт проводить оплату адвокату за надані ним послуги в Чернігівському апеляційному суді в тому числі при підготовці процесуальних документів для даного суду при розгляді справи №750/6928/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2025 про відмову у відстроченні виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про перерозподіл ідеальних часток між співвласниками, визнання права власності на відповідну частку, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності в розмірі 5 000 грн.

Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також робіт, що будуть надані під час розгляду справи в Чернігівському апеляційному суді за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2025 про відмову у відстроченні виконання рішення від 22.02.2025 адвокатом Прокоф`євим Б.І. у відповідності до договору про надання правничої допомоги №26/22 від 05.10.2022 надані наступні юридичні послуги:

- аналіз апеляційної скарги на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.01.2025 в обсязі 2 години;

- вивчення судової практики, визначення правової позиції з клієнтом, виготовлення копій документів в обсязі 2 години;

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу та організація його подання до суду в обсязі 5 годин;

- підготовка та участь в судових засіданнях Чернігівського апеляційного суду по даній справі в обсязі не більше 1 години.

Участь Адвоката в судових засідання понад 1 години клієнтом оплачується додатково. Загальна вартість наданих послуг згідно п. 3.5. Договору складає: 5 000 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 22.02.2025 адвокатом Прокоф`євим Б.І. прийнято від ОСОБА_1 5 000 грн за правову допомогу по справі №750/6928/22 в Чернігівському апеляційному суді по Договору №26/22 від 05.10.2022.

Так, при розгляді даної справи у суді апеляційної інстанції адвокатом Прокоф`євим Б.І. в інтересах ОСОБА_1 складено та подано відзив на апеляційну скаргу з додатками; адвокат Прокоф`єв Б.І. брав участь у судовому засіданні 26.02.2025 тривалість 52 хвилини, що підтверджується протоколом судового засідання №4112634.

Розподіляючи понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному заявником розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критеріям розумної необхідності та реальності таких витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Суд при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20.

У постанові Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №810/3213/16 зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, має бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним у порівнянні з ціною позову. Суд має також враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Прокоф`єв Б.І. надавав правову допомогу ОСОБА_1 у даній справі при розгляді питання про відстрочення виконання рішення суду, а не по суті спору, при цьому ним подано відзив на апеляційну скаргу та взято участь у судовому засіданні 26.02.2025 тривалістю 52 хв.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки 3 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 січня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) 3000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Головуюча: О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко