Справа № 643/9340/24
Провадження № 2-о/643/38/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 рокуМосковський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря Куліш А.С. , розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,-

встановив:

Заявник звернувся до суду з заявою , в якій просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 є особою, що самостійно виховує та утримує дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровав шлюб із ОСОБА_2 , в Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1180.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З липня 2014 року шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 не підтримувались, так як остання почала влаштовувати своє особисте життя із іншим чоловіком, повністю ігноруючи потреби малолітньої доньки - ОСОБА_4 . За таки обставин, саме з цього часу, більшість питань щодо виховання та утримання доньки - ОСОБА_4 , стали метою життя заявника. Наприкінці 2016 року ОСОБА_2 подала до Московського районного суду міста Xaркова позов про розірвання шлюбу . Під час подання позову про розірвання шлюбу ОСОБА_2 свідомо не включила до позову вимогу про визначення місця проживання дитини, адже вже в той час планувала покинути територію України та залишити малолітню доньку позивачу ОСОБА_3 , адже вона планувала виїхати до Ізраїлю.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 03.02.2017 року шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано , після чого, ОСОБА_1 протягом декількох тижнів залишила територію України та переїхала до держави Ізраїль, після чого зв`язок із нею факт втрачено.

Після розірвання шлюбу позивач остаточно та одноосібно виховую та утримує свою доньку ОСОБА_3 .

В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за відсутністю позивача та представника позивача , позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Належним чином повідомлена про дату відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду не з`явився, про день та час слухання справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи- Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до суду не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи за його відсутністю та рішення справи прийняти на розсуд з урахуванням інтересів дитини.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи дійшов наступного,

Судом встановлено , що ОСОБА_1 , 08 грудня 2011 року зареєстровав шлюб із ОСОБА_2 , в Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1180.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 29.05.2012 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції , актовий запис № 720.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 03.02.2017 року шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано .

Відповідно до вимог ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України та ч. 3 ст.11 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Відповідно листа Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок ) № 198 Харківської міської ради » від 14.08.2024 року № 104/01-36 адміністрація Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок ) № 198 Харківської міської ради » повідомляє, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідувала дошкільний навчальний заклад № 198 з 26.08.2014 року по 07.08.2018 року. За час перебування дитини у закладі батько, ОСОБА_1 , приймав участь у вихованні доньки часто приводив та забирав дівчинку з садочку, вирішував фінансові питання, цікавився життям доньки ,її успіхами , відвідував святкові ранки , батьківські збори.

Відповідно листа Приватного закладу загальної середньої освіти «Харківської інноваційної гімназії «Простір» від 15.08.2024 року № 01-22/47 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у гімназії «Простір » з 01.09.2019 року по теперішній час. Оформленням дитини у гімназію займався тато ОСОБА_1 , , оплату за навчання здійснював тато. Усі питання пов`язані із перебуванням та навчанням дитини у гімназії вирішував тато. Мати ОСОБА_2 дитину не приводила до гімназії і не забирала , з адміністрацією та вчителями жодного разу не спілкувалась , успіхами дитини не цікавилась .У спільних заходах та батьківських зборах участі не приймала. У спілкуванні з вчителями та дітьми ОСОБА_5 про мати жодного разу не згадувала . ОСОБА_6 питаннями стосовно дитини займався батько ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що надані суду письмові докази підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дитини.

Зважаючи на викладене, а також на те, що позивач належними та допустимими доказами довів, що він самостійно виховує та утримує свою неповнолітню доньку, тобто взагалі без участі іншого з подружжя у житті дитини, суд дійшов висновку про достатність необхідних умов для встановлення факту самостійного виховання батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 211, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту- задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 є особою, що самостійно виховує та утримує дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Майстренко О.М.