КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/2993/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Ростолопою Євгенією Григорівною , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про поділ майна подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у нерухомому майні,

та за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спірному майні,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до позовної заяви у новій редакції від 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спірному майні, відповідно до якого просила суд: визнати недійсним договір про спільну діяльність фізичних осіб, який укладений 08 липня 2021 року між відповідачами; визнати земельну ділянку площею 0,075 га, за кадастровим номером :01:031:0144, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) спільним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя поділити її, визнавши за нею право власності на частину цієї земельної ділянки, що після поділу відповідає 0,0375 га; визнати земельну ділянку площею 0,0051 га, за кадастровим номером :01:031:0145, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) спільним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя поділити її, визнавши за нею право власності на частину цієї земельної ділянки, що після поділу відповідає 0,00255 га; визнати житловий будинок загальною площею 286,7 кв. м., житловою площею 124,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя поділити його, визнавши за нею право власності на частину житлового будинку, що після поділу відповідає 143,35 кв. м. загальної площі будинку та 62,15 кв. м. житлової площі будинку. Також просила стягнути з відповідачів на її користь усі судові витрати.

04 вересня 2024 року представником позивача ОСОБА_1 - Ростолопою Є.Г. через канцелярію суду було зареєстровано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на:

- земельну ділянку площею 0,075 га, за кадастровим номером :01:031:0144, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить на праві власності ОСОБА_3 ;

-земельну ділянку площею 0,0051 га, за кадастровим номером :01:031:0145, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить на праві власності ОСОБА_3 ;

-житловий будинок АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться дана цивільна справа.

Вказує, після звернення до суду позивачу за первісним позовом стало відомо про укладення 08 липня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 договору про спільну діяльність фізичних осіб без її відома та згоди. Відтак, з огляду на ці обставини, виникла необхідність у доповненні позовних вимог новими, оскільки визнання недійсним договору спільної діяльності є єдиним ефективним способом захисту прав позивача.

23 серпня 2024 року позивачці стало відомо, що відповідач за первісним позовом, на її думку, умисно, з метою ускладнення виконання рішення суду у цій справі, здійснив поділ земельної ділянки за кадастровим номером :01:031:0004, яка є предметом спору, на дві земельні ділянки.

Враховуючи викладене, на переконання заявника, існують підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, через відчуження відповідачем за первісним позовом земельних ділянок та житлового будинку, а отже, існує реальна загроза ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту та забезпечення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Ростолопи Є.Г. про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Ростолопа Є.Г. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою заяву представника ОСОБА_1 - Ростолопи Є.Г. про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що об`єкти нерухомого майна, на які позивач просила вжити заходи забезпечення позову були придбані під час перебування у шлюбі позивача та відповідача, відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, звертає увагу суду, що вказані об`єкти нерухомості є предметом позову у даній справі.

Наголошує, знаючи, що земельна ділянка за кадастровим номером: :01:031:0004 є спільним майном подружжя та з приводу її поділу заявлена позовна вимога у цій справі, останній 03 березня 2024 року нотаріально посвідчив свою заяву, в якій просив розділити земельну ділянку на дві окремі.

Зазначає, в подальшому, 30 березня 2023 року на підставі вищевказаної заяви про поділ ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на дві земельні ділянки: з кадастровим номером :01:031:0144 та з кадастровим номером :01:031:0145. Таким чином, вказує, позивач вимушена була подавати позовну заяву у новій редакції від 03 вересня 2024 року, в якій доповнені позовні вимоги.

Отже, вважає, дізнавшись про те, що позивачкою було подано позов про поділ майна подружжя, відповідач вчинив дії щодо поділу земельної ділянки задля унеможливлення виконання судового рішення.

На підставі викладеного вказує, оскільки між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом спору у даній справі є обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 -адвокат Ростолопа Є.Г. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі з підстав зазначених в заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Зазначала, оскільки між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом спору у даній справі є обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Кукарека К.С. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді заяви про забезпечення позову та висновків викладених у оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції. Вважає оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, тому просила залишити її без змін.

Вказувала, посилання апелянта на те, що відповідач свідомо, для унеможливлення виконання рішення по суті позовних вимог, здійснив поділ земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки останній дізнався про даний позов вже після такого поділу.

Третя особа ОСОБА_7 при розгляді справи у суді апеляційної інстанції заперечував щодо доводів, викладених у апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи подану позивачем заяву про забезпечення позову та відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,075 га, за кадастровим номером :01:031:0144, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить на праві власності ОСОБА_3 ; земельну ділянку площею 0,0051 га, за кадастровим номером :01:031:0145, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить на праві власності ОСОБА_3 ; житловий будинок АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , слід відмовити, оскільки зазначений заявником захід забезпечення позову не є співмірним заявленій позовній вимозі.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи позивач ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.

Предметом розгляду даної справи на момент подачі позову була земельна ділянка з кадастровим номером :01:031:0004, площею 0,0801 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та будинок, що знаходиться на ній.

У матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:031:0004, який був укладений за згодою дружини покупця - ОСОБА_1 (а.с. 9-12, т.1).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 серпня 2024 року №392264174 вбачається, що право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :01:031:0004, площею 0,0801 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та будинок, що знаходиться на ній, було зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.65-66, т. 3).

Також із матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_3 03 березня 2024 року було нотаріально посвідчено заяву, в якій останній просив розділити земельну ділянку на дві окремі.

Так, 30 березня 2023 року на підставі вищевказаної заяви про поділ ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на дві земельні ділянки: з кадастровим номером :01:031:0144 та з кадастровим номером :01:031:0145.

Дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем було здійснено поділ земельної ділянки, яка є предметом вищевказаного позову до того, як він дізнався про даний позов, про що свідчить розписка про отримання ОСОБА_3 копії ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 березня 2023 року про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками 20 червня 2023 року (а.с.32. т1).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 серпня 2024 року №392264734, яка міститься у матеріалах справи вбачається, що право власності на земельну ділянку площею 0,075 га, за кадастровим номером :01:031:0144, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0051 га, за кадастровим номером :01:031:0145, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок загальною площею 286,7 кв. м., житловою площею 124,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.67-68, т. 3).

У зв`язку з викладеним, позивач ОСОБА_1 була вимушена подати позовну заяву у новій редакції від 03 вересня 2024 року, в якій доповнені позовні вимоги, наслідком чого є додаткові витрати останньої та затягування розгляду справи по суті.

Разом з тим, заперечення відповідача, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:031:0144 та земельна ділянка з кадастровим номером :01:031:0145 не є предметом спору суд оцінює критично, адже вони утворилися із первісної земельної ділянки зкадастровим номером :01:031:0004, що була предметом позову, шляхом її поділу. Окрім того, такий поділ був здійснений в межах цієї земельної ділянки.

Також, суд наголошує, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:031:0004 була набута під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зареєстрованому між ними шлюбі.

Відтак, вжиття заходів забезпечення позову відповідає предмету спору. Накладення арешту на спірне майно є адекватним та співмірним заходом забезпечення позову.

Позов направлений на відновлення позивачем свого права на нерухоме майно в порядку його поділу.

Суд першої інстанції не врахував, що у разі відчуження даного майна теперішнім власником - відповідачем у справі ОСОБА_3 до ухвалення судом рішення у даній справі, позивач не зможе у повній мірі поновити свої права, та таке відчуження призведе до ускладнення розгляду даної справи, оскільки викличе необхідність залучення до участі у справі нового власника майна, або необхідність подачі до суду нових позовів.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Висновок суду про те, що позивач не надав доказів про можливість відчуження спірного майна не можна визнати обґрунтованими, оскільки відчуження власником свого майна можливо у будь - який час та доказами можливо довести певні факти, які вже відбулися. Наміри ж, які має власник, чи які у нього можуть виникнути в майбутньому щодо розпорядження своїм майном не можуть бути підтверджені конкретними доказами.

Коли власник майна не має наміру його відчужувати до ухвалення рішення суду, то фактично саме по собі накладення арешту на таке майно будь - яким чином не порушує його прав та інтересів, оскільки він не обмежений у праві володіння та користування цим майном. Порушення таких прав настає лише тоді, коли власник бажає відчужити майно, але ухвала про арешт такого майно, є перешкодою у вчиненні цих дій.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Ростолопою Євгенією Григорівною задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2024 року скасувати та постановити у справі нове судове рішення, яким заяву подану 04 вересня 2024 року представником позивача ОСОБА_1 - Ростолопою Є.Г. про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову ОСОБА_1 накласти арешт на:

- земельну ділянку площею 0,075 га, за кадастровим номером :01:031:0144, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить на праві власності ОСОБА_3 ;

-земельну ділянку площею 0,0051 га, за кадастровим номером :01:031:0145, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить на праві власності ОСОБА_3 ;

-житловий будинок АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Реквізити сторін:

заявник ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстр. АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстр. АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв