441/352/25 2-о/441/74/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26.02.2025 м. Городок

Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Малахової-Онуфер А.М.

з участю секретаря судового засідання Лихоносової Д.В.

заявниці

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок Львівської області заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Городоцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , 25.02.2025 звернулася в суд із заявою про встановлення факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Свободне Тельманівського району Донецької області матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки села Роздільне Самбірського району Львівської області, громадянки України, мотивуючи тим, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, вона вимушено покинула своє зареєстроване місце проживання у м. Маріуполь Донецької області та переїхала в село Суховоля Львівського району Львівської області, що смерть матері ОСОБА_2 настала на тимчасово окупованій території України та отримати медичний документ, який може бути прийнятий органом державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті неможливо, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно для отримання свідоцтва про смерть та оформлення допомоги на поховання, просила заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 25.02.2025 провадження у справі відкрито за правилами окремого провадження.

ОСОБА_1 в суді вимоги підтримала, покликаючись на мотиви викладені у заяві, просила встановити юридичний факт, що її матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Свободне Тельманівського району Донецької області, окрім цього зазначила, що організацією поховання останньої займався молодший брат, який й повідомив про її смерть.

Представник Городоцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення заявниці, вивчивши заяву, матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи.

Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Із пояснень заявниці в суді, із копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , копій свідоцтв про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 та серія НОМЕР_3 видно, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка села Свободне Тельманівського району Донецької області, є дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-12).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1321- від 01.04.2022, фактичним місцем проживання/перебування ОСОБА_1 значиться АДРЕСА_1 (а.с. 14).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка села Роздільне Самбірського району Львівської області, до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 значилася зареєстрованою та проживала на АДРЕСА_1 , що стверджується відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 (а.с. 8).

Із копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 , виданого 10.01.2025 незаконним органом, актовий запис № 9 убачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Свободне Тельманівського району Донецької області, у віці 94 роки (а.с. 13).

Про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території - селі Свободне Тельманівського району Донецької області, окрім іншого, стверджується пояснення заявниці в суді.

У відповідності до Інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04.02.2016 №990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватись з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за замістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окуповані території України, слід керуватись положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону Украни «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території в т.ч. Донецької області, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті є недійсним і не створює правових наслідків.

Також під час вирішення питання оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ, як джерело права в т.ч. висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі «Loizidou v Turkey», а також у справі «Cyprus v Turkey», а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі «Mozer v Republic of Moldova and Russia», «Haseu and Others v Moldova and Russia», де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Цей висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить.

Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17 (адміністративне провадження №К/9901/2383/17).

Ураховуючи практику Європейського суду з прав людини та практику ВС, а також значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у таких справах має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в т.ч. з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній ВР України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ в порядку ст. 317 ЦПК України.

Суд приймає, як доказ свідоцтво про смерть серія НОМЕР_5 , видане 10.01.2025 органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, оскільки лікарських установ та державних органів, які б діяли у селі Свободне Тельманівського району Донецької області, підконтрольних Україні станом на 26.02.2025 немає.

З огляду на наведене, враховуючи, що для державної реєстрації смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у заявниці є об`єктивні перешкоди, з метою захисту її законних прав і інтересів, суд дійшов висновку про задоволення заяви і зокрема встановлення юридичного факту, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті Україна, Донецька область, Тельманівський район, село Свободне, що надасть можливість ОСОБА_1 отримати свідоцтво про смерть, видане державним органом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній ВР України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. 81, 89, 263-265, 315, 317 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка села Роздільне Самбірського району Львівської області, громадянка України, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце смерті Україна, Донецька область, Тельманівський район, село Свободне.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України оскарження рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, не зупиняє його виконання.

С у д д я А.М.Малахова-Онуфер