Справа № 573/110/25
Номер провадження 2/573/90/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.

за участю секретаря: Терещенко О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2025 представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги вмотивовані тим, що сторони зареєстрували шлюб 27 червня 1992. Від подружнього життя сторони не мають спільних дітей. На даний час сім`я фактично розпалась та подружні стосунки не підтримують. Основою розпаду сім`ї вказує на відсутність спільних інтересів, порозуміння, втрату почуттів, любові та взаємоповаги. Вказані обставини призвели до припинення шлюбних відносин між ними. На думку представника, подальше спільне життя сторін, збереження шлюбу та примирення неможливе, оскільки суперечить інтересам позивача та у зв`язку з цим просить розірвати шлюб між сторонами.

Заяви (клопотання) учасників справи.

У судове засідання позивач ОСОБА_4 та представник ОСОБА_3 не з`явились, долучили письмову заяву про підтримання позову та розгляд справу без їх участі (а. с. 14).

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву про те, що не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, позовні вимоги визнає (а. с. 15).

Частинами першою та четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 29 січня 2025 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 11).

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 27 червня 1992 у виконкомі Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що складено відповідний актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а. с. 5).

Від подружнього життя сторони не мають спільних дітей.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на критерії шлюбу та сім`ю, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин.

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Частина 2 ст. 16 Декларації ООН «Загальна декларація прав людини» від 10 грудня 1948 року містить положення, за якими шлюб може укладатись тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце.

Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України, в силу якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Положенням частин 3 і 4 статті 56 СК України за кожним з подружжя визнано право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, як і примушення до їх припинення, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України).

Висновки суду.

Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з даним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено при дослідженні матеріалів справи та заяв сторін, вони не мають наміру зберегти шлюб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї, поновлення шлюбних відносин та подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін.

Відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У зв`язку з відсутністю заяви позивача, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при реєстрації шлюбу ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Крім того, згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 484,48 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10, 81, 141-142, 247, 265, 273, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ), про розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зареєстрований 27 червня 1992 у виконкомі Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що складено відповідний актовий запис № 4, розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище ОСОБА_7 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Зобов`язати Головне Управління Державної казначейської служби України в Сумській області повернути ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 судовий збір у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок, який відповідно до квитанції №7283-3603-6625-1081 від 20.01.2025 був сплачений нею через АТ «ТАСКОМБАНК» на розрахунковий рахунок UA 0018526, код отримувача: 37970404, банк отримувача: 899998, Казначейство України).

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя