Справа № 149/2325/24
Провадження №2/149/220/25
Номер рядка звіту 15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18.02.2025 м.Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Олійника І. В.,

з участю секретаря Дигаса І. В.,

представника Хмільницької окружної прокуратури Соловар А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику цивільну справу за позовом в. о. керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Уланівської сільської територіальної громади Хмільницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , ТОВ "АмбарАгро", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

В. о. керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Уланівської сільської територіальної громади Хмільницького району Вінницької області звернувся до ОСОБА_1 , ТОВ «АмбарАгро», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки.

Короткий виклад позовних вимог

Позов мотивований тим, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-12401/15-20-СГ від 16.06.2020 ОСОБА_2 у приватну власність надано земельну ділянку площею 2,00 га із земель державної власності. На підставі цього ж наказу державним реєстратором Оратівської селищної ради Вінницького району 22.06.2020 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,00 га за ОСОБА_2 . Позивач вважає цей наказ незаконним та таким, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), так як ОСОБА_2 своє право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення уже використав у 2019 році. 08.07.2020 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку, а останній у подальшому передав її в оренду ТОВ «АмбарАгро». Враховуючи те, що ОСОБА_2 незаконно набув у власність цю земельну ділянку, у свою чергу ОСОБА_1 набув вказану земельну ділянку у власність від особи, яка не мала права як отримувати, так і відчужувати її, позивач просить витребувати земельну ділянку як у ОСОБА_1 (набувача), так і в ТОВ «АмбарАгро» (орендаря). Окірм цього стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

Рух справи

Ухвалою суду від 16.08.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 12.11.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Позиція учасників справи

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник Уланівської сільської територіальної громади у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними у справі документами.

Відповідачі у судове засідання не з`явився, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не подали. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області подав заяву про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позов.

Третя особа ОСОБА_2 не з`явився, причини неявки суду не відомі. Заяв, клопотань не подав. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином.

За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 07.11.2019 № 2-20763/15-19-СГ затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером :10:004:0037 (а.с 30). Право власності на цю земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 21.11.2019, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 21-23, 29-33).

16.06.2020 наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-12401/15-20-СГ затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер :02:001:0448, для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення (копія на а.с. 34-38).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підтверджено реєстрацію 22.06.2020 року за ОСОБА_2 права власності на вказану земельну ділянку, її подальший продаж ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 08.07.2020 (копія на а.с. 39-40), а також передача земельної ділянки в оренду ТОВ «Амбар-Агро» на підставі договору оренди від 01.01.2022 (копії на а.с. 24-26, 41-43).

Листом від 05.04.2024 Уланівська сільська рада повідомила Хмільницьку окружну прокуратуру про те, що не має змоги звернутися до суду з позовом та не заперечила проти пред`явлення прокурором в її інтересах позовних вимог про витребування земельної ділянки (а.с. 47-49, 50).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Стосовно права звернення прокурора з позовом

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 131-1 Конституції України визначено, що органи прокуратури здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як встановлено з листів прокурора та Уланівської сільської ради, прокурором виконано обов`язок, передбачений ч. 4 ст. 56 ЦПК України, а тому він має право представляти інтереси позивача у даній справі.

Стосовно вимог про витребування земельної ділянки

Згідно з ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 321 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, серед іншого, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності ( п. "б" ч. 1 ст. 81 ЗК України).

Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України.

Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання.

Право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 706/1685/16-ц).

Згідно ч. 2 ст. 393 ЦК України якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Прийнятий Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області наказ № 2-12401/15-20-СГ від 16.06.2020 "Про затвердження документації із землеустрою та передання земельної ділянки у власність" у частині затвердження проекту та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,00 га, суперечить вимогам ч. 4 ст. 116, ст. 121 ЗК України, оскільки ОСОБА_2 на той час вже використав надане йому право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, а тому не мав права на повторне безоплатне надання йому земельної ділянки із таким же призначенням.

Відповідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Враховуючи встановлені судом обставини, відповідно до яких ОСОБА_2 всупереч вимог закону повторно скористався право на отримання земельної ділянки з одним і тим самим цільовим призначенням, у відповідності до ст. 387 ЦК України вказана земельна ділянка підлягає витребуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України).

Майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсними останніх правочинів щодо такого майна. При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна (Постанова ВС від 17.11.2021 у справі №672/386/20)

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації майна за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Як встановлено під час розгляду даної справи земельна ділянка площею 2,00 га з кадастровим номером :02:001:0448 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Уланівської об`єднаної територіальної громади, вибула з володіння держави у власність ОСОБА_2 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.06.2020, який виданий всупереч вимог ст. ст. 116, 121 Земельного Кодексу України. Відтак ОСОБА_2 без законних на те підстав отримав у власність земельну ділянку та в подальшому не мав права розпоряджатися нею шляхом її відчуження.

Вирішуючи питання щодо витребування земельної ділянки у відповідачів суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку усіх сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

За обставин даної справи земельна ділянка площею 2,00 га з кадастровим номером :02:001:0448 набута ОСОБА_1 у власність, а ТОВ «АбмарАгро» - в оренду, при цьому вони проявивши розумну обачність, могли безперешкодно перевірити правову історію цієї земельної ділянки та дізнатися, що її набувач ОСОБА_2 двічі набув у приватну власність земельні ділянки одного й того ж виду цільового призначення, а норма безоплатної приватизації земельних ділянок (не більше 2 га для ведення особистого селянського господарства) є відомою та закріплена в пункті б частини 1 статті 121 ЗК України. Оцінюючи співмірність втручання у права відповідачів, суд приймає до уваги те, що позов прокурора спрямований на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки у приватну власність та повернення у державну власність землі, яка вибула з власності держави незаконно поза її волею.

У свою чергу суспільний інтерес полягає у поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю.

Зважаючи на встановлені обставини справи, відповідачі не несуть надмірний тягар, оскільки не можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для їх прав, а обраний позивачем спосіб захисту витребування земельної ділянки у відповідачів є співмірним, пропорційним. У свою чергу відповідач ОСОБА_1 як набувач не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до ОСОБА_2 , у якого він придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України.

Аналогічну позицію неодноразово зазначав Верховний Суд, у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15, від 11 листопада 2021 року у справі № 199/4884/17-ц, від 27 березня 2024 року у справі № 127/7331/21 та ряді інших.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат

Судові витрати понесені позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів.

Прокурором підтверджено сплату судового збору у розмірі 6056 грн, який в рівних частинах належить стягнути з ОСОБА_1 та ТОВ "АмбарАгро" на користь Вінницької обласної прокуратури.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 280,289, 354,355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Витребувати у ОСОБА_1 в комунальну власність Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :02:001:0448 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Уланівської об`єднаної територіальної громади (колишньої Скаржинецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області).

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "АмбарАгро" в комунальну власність Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :02:001:0448 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Уланівської об`єднаної територіальної громади (колишньої Скаржинецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області).

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 та ТОВ "АмбарАгро" на користь Вінницької обласної прокуратури судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6056 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 27.02.2025.

Учасники справи:

в. о. керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, вул. Пушкіна, 34, м. Хмільник, Вінницька обл., 22000, ;

позивач: Уланівська сільська територіальна громада Хмільницького району Вінницької області, вул. Миру, 9 с. Уланів, Хмільницького району Вінницької області, код ЄДРПОУ - 04331834;

відповідач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;

відповідач: ТОВ "АмбарАгро", місце знаходження вул. Парсяка, 10 а, с. Скаржинці, Хмільницького району Вінницької області, код ЄДРПОУ - 30807151;

третя особя: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, місце знаходження - вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ;

третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ігор ОЛІЙНИК