КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3767/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» з 01 січня 2019 року є постачальником універсальних послуг в Київській області та отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачам, що підтверджується постановою НКРЕКП від 14 червня 2018 року за № 429.

На підставі отриманої інформації від ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , об`єкт постачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи факт споживання електричної енергії за вказаною адресою та здійснення часткових оплат виставлених постачальником рахунків, між ТОВ «Київська обласна ЕК» та ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400987984 від 01 січня 2019 року.

Отже, приєднавшись до публічного договору, відповідачка взяла на себе договірні зобов`язання, зокрема здійснювати оплату вартості електроенергії. Отже, відповідачка в силу положень Закону України є споживачем послуг з електропостачання та зобов`язаний їх оплачувати.

ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» не здійснює функції з обліку електричної енергії та не визначає обсяги спожитої електричної енергії споживачами, тобто не здійснює фіксацію (зйом) показників електролічильників, не комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

У відповідності до п. 4.3. ПРРЕЕ, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (оператор системи розподілу та адміністратор комерційного обліку) було надано ТОВ «Київська обласна ЕК» інформацію про обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії відповідачкою. Станом на момент звернення до суду сума заборгованості відповідачки за спожиту електричну енергію (активна енергія/основний борг) становить 70 704,08 грн та в добровільному порядку останньою не сплачена.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 70704,08 грн та судові витрати у справі у розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2024 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 70704,08 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що предметом спору в даній справі є стягнення на користь позивача заборгованість в розмірі 70 704,08 грн, який є спірним.

Вказує, що ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» неправомірно нарахували їй додатковий обсяг спожитої енергії в період 04.2021 року, на 65 571,72 грн більше, ніж за березень 2021 року. Правова природа такого донарахування це фактично додаткове нарахування за порушення правил роздрібного ринку електричної енергії, що підтверджується доданими до справи актами про порушення, актами про неодноразову самостійну заміну лічильника електричної енергії без участі та відому про це споживача, в зв`язку із розміщенням даного лічильника на опорі проїжджої частини вулиці в вільно доступного для будь-кого місці.

В основу обгрунтування позовних вимог покалдено наявність фактичного споживання побутовим споживачем електричної енергії в обсягах проданих відповідачу на суму 70 704,08 протягом 9 місяців споживання, яку позивач вважає сумою поточного фактичного обсягу споживання електричної енергії за даний період, в підтвердження чого надав внутрішній односторонній доказ спільно зацікавленої особи - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» , яеий є одночасно оператором системи розподілу електричної енергії, та який є третьою особою у даній справі, а саме - довідку Оператора системи розподілу за вих. №20-1-584 від 30.08.2023 року, якою позивач підтверджує обсяги розподіленої електричної енергії відповідачу.

Спірне нарахування заявленого обсягу електричної енергії на суму 65 752,00 грн, що еквівалентно обсягу 39 150 кВт/год, є різновидом спірного нарахування правова природа виникнення якого ґрунтується на порушенні норм Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), позивачем за якими за законом, згідно Правил роздрібного ринку електричної енергії, є виключно Оператор системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», а не TОB «Київська обласна енергопостачальна компанія», що з врахуванням норм п.2ч.1ст.255 ЦПК є підставою для закриття провадження по справі або є підставою для повної відмови в задоволенні позовної заяви, так як правова природа /походження виникнення заборгованості у квітні 2021 року є предметом спору між ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» та відповідачем, а не є предметом спору між ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», який за законом, як електропостачальник за своїм процесуальним статусом не наділений повноваженнями Оператора системи розподілу, який може бути стягувачем за спірною сумою в розмірі 70 704, 08 грн., невід`ємною складовою якої є сума 65 752, 00 грн, з вимогою про стягнення якої може звертатись виключно ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі».

Скаржник звертає увагу на те, що наявним в матеріалах справи Актом за № 343892 від 22 травня 2021 рок про передачу на відповідне збереження приладу обліку та пломб встановлених на ньому, підтверджується, що прилад обліку електричної енергії об`єкту споживача, розміщений на опорі, неодноразово замінювався ОСР на інший без відому про це відповідача, в зв`язку з чим і виник спір щодо правових підстав застосування позивачем методики розрахунку обсягів спожитої електричної енергії та спір щодо правомірності його нарахування, фактичних показників лічильника. Ніщо не заважало зафіксувати показники електричної енергії на лічильнику у передбаченому законом порядку - відповідним Актом контрольного огляду показників лічильника, а не спірною внутрішньою односторонньою довідкою ПрАТ ДТЕК «Київські регіональні електромережі», яка не завірена в передбаченому законом порядку та належною особою для врахування її судом як доказу.

Крім того, сторона позивача періодично здійснювала обстеження лічильника, відповідно ніщо не заважало здійснити належну процедуру зняття показників лічильника в підтвердження заявлених обсягів спожитої електричної енергії за відповідним номером лічильника, а не за ЕСС-кодом, який має зовсім інше функціональне призначення з чого випливає, що належним доказом достовірності показників лічильника та обсягів спожитої електричної може бути за даних обставин справи тільки Акт контрольного огляду, а не внутрішня одностороння довідка від 30 серпня 2023 року за №20-1-584, яка з`явилася після скасованого судового наказу у справі №357/44/22 про стягнення заборгованості з відповідача з тих самих підстав та обставин між тими самими сторонами на суму 70 704,08 грн.

Таким чином, відповідача вважає, що споживач електричної енергії має право здійснювати оплату вартості спожитої електричної енергії за фактично спожитий ним обсяг, з цих підстав і полягає вся суть спору між сторонами і, як слабка сторона у правовідносинах із електропостачальником та Оператором системи розподілу, споживач підлягає особливому захисту від протиправних додаткових нарахувань обсягів електричної енергії, методика та підстави нарахування яких є протиправною у даному спор. Розрахунок заборгованості за своєю правовою природою не є нарахуванням за поточне споживання, а є фактично обсягом додатково нарахованих Оператором системи розподілу показників електричної енергії за порушення ПРРЕЕ, що витікають з відомостей наявних актів про порушення. Відповідно позивачем у справі про стягнення додатково нарахованих обсягів електричної енергії не може бути електропостачальник, а повинен бути ОСР, а звідси необґрунтованість як за підставами та предметом спору, розміром заявлених вимог так і за способом захисту своїх прав.

03 грудня 2024 року 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» - Кричевського В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2024 року залишити без змін.

Ззазначає, що споживання електричної енергії, оплата та інші дії споживача підтверджують факт укладення публічного договору (відповідачем надано оплати, а також погоджений акт звіряння розрахунків), тому питання стосовно неукладеного Договору між ТОВ «Київська обласна ЕК» та ОСОБА_1 єне актуальними.

Приєднавшись до Договору, відповідачкою взято на себе договірні зобов`язання, зокрема, здійснювати оплату вартості спожитої електричної енергії.

Позивач наголошує, що у відповідності до п. 4.3. ПРРЕЕ, ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (оператор системи розподілу та адміністратор комерційного обліку) було надано ТОВ «Київська обласна ЕК» інформацію про обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії відповідачкою. На підставі отриманих даних від ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» заявник формував та виставляв до сплати Рахунки-фактури за електроенергію.

Тобто, позивач отримує від оператора системи розподілу ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» інформацію про обсяг спожитої електричної енергії Відповідачем, проводить множення даного обсягу на тариф, встановлений Кабінетом Міністрів України, та виставляє відповідачу рахунок до сплати.

Крім того, згідно з пунктом 8.6.2 глави 8.6 розділу VIIIКодексу комерційного обліку, індивідуальні побутові споживачі зобов`язані щомісяця зчитувати фактичні покази зі всіх лічильників, встановлених на об`єкті споживача, для яких відсутня можливість дистанційного зчитування даних, та надавати їх відповідному оператору системи розподілу або постачальнику послуг комерційного обліку в один із таких способів: через особистий кабінет на сайті оператора системи розподілу; за телефоном чи іншими електронними засобами; шляхом зазначення цих показів у сплаченому рахунку; через особисте звернення або іншим зручним та прийнятним для сторін способом згідно з укладеним договором.

Тому саме дані обсяги споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , що були надані оператором системи розподілу електричної енергії - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» у відповідності до законодавчих норм є підставою для нарахування відповідачу та виставлення до оплати рахунку по спожитій електричній енергії.

Представник ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» - Кричевського В.В. звертає увагу на те, що сам факт не погодження споживачем обсягу спожитої електричної енергії, не може слугувати доказом того, що такого споживання не було.

Крім того зазначає, що у відповідача був час, щодо врегулювання з оператором системи розподілу перерахунку проведеного у квітні 2021 року (основна сума боргу виникла саме в цьому місяці по перерахунку після зняття реальних показників по лічильнику електричної енергії).

Так, як відповідач не врегулював даного питання з оператором системи розподілу електричної енергії ні шляхом звернення до НКРЕКП, ні шляхом оскарження до суду «протиправного» нарахування обсягів електричної енергії, тому відсутні підстави ставити під сумнів правильність проведено перерахунку.

Відзив на апеляційну скаргу від інших сторін учасників даної справи у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належне виконання своїх зобов`язань шляхом постачання відповідачу електричної енергії та наявності в останньої заборгованості, а відповідач, в свою чергу, не спростувала обставини щодо існування у неї заборгованості за електричну енергію та належними й допустимими доказами не довела неправильного врахування лічильником обсягу спожитої нею електричної енергії.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» є постачальником універсальних послуг та отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 року за № 429.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що визнається відповідачкою у справі, а тому у відповідності до п. 62 ч. 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» та п. 1.1.12 ПРРЕЕ вона є побутовим споживачем - індивідуальним побутовим споживачем (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) електроенергії за вищевказаною адресою.

05 серпня 2019 року ОСОБА_1 було надано технічне рішення №К-02-19-0158 до проектної документації щодо будівництва електричних мереж внутрішнього електрозабезпечення електроустановок замовника від точки приєднання до об`єкта замовника.

07 серпня 2019 відповідачці були надані технічні умови №К-02-19-0158 стандартного приєднання індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 до електричних мереж електроустановок з існуючою дозволеною потужністю згідно з договором про розподіл електричної енергії 7 кВт та величиною максимального розрахункового навантаження з урахуванням існуючої дозволеної потужності 20 кВт, трифазна схема приєднання, точка забезпечення потужності: опора №13 ПЛ-0,4 кВт №2 від ТП 10/0,4 кВ №651.

07 серпня 2019 між ОСОБА_1 та ПрАТ «Київобленерго» було підписано договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу №К-02-19-0158, відповідно до якого житловий будинок АДРЕСА_1 було приєднано до електричних мереж системи розподілу з величиною потужності замовленої до приєднання - 20 кВт.

ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» є оператором системи розподілу електричної енергії та здійснює функції постачальника послуг комерційного обліку для споживачів електричної енергії на території Київської області. Вказана обставина визнається учасниками справи, а тому не підлягає доказуванню.

01 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №400987984.

Приєднавшись до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400987984 від 01 січня 2019 року, ОСОБА_1 взяла на себе договірні зобов`язання, зокрема здійснювати оплату вартості спожитої електричної енергії.

Відповідно до п. 2.1 Договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни (п. 5.7. Договору).

Згідно п.5.8 Договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п.6.2 Договору, споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату споживчої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами даного Договору.

У підпункті 2 п. 5.5.5. ПРРЕЕ вказано, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до ч.1, ч. 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Згідно із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Крім того, відповідно до п. 9 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» оператор системи розподілу під час укладення із споживачами договорів про надання послуг з розподілу електричної енергії (оформлення заяв-приєднання та паспортів точок розподілу) присвоює всім точкам розподілу електричної енергії за об`єктами існуючих споживачів ЕІС-коди за точками комерційного обліку відповідно до порядку, передбаченого Кодексом комерційного обліку, затвердженим постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 311, та інших нормативно-правових актів НКРЕКП, а також актів адміністратора комерційного обліку.

Відповідно до п. 2.1.1 ПРРЕЕ оператор системи здійснює розподіл/передачу електричної енергії на роздрібному ринку в точку розподілу (для оператора системи розподілу, оператора малої системи розподілу) або в точку передачі (для оператора системи передачі) до електроустановок споживачів на території діяльності відповідного оператора системи згідно з Кодексом систем розподілу/Кодексом системи передачі та на підставі договорів про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, що укладаються відповідно до цих Правил.

Відповідно до п. 2.1.2 ПРРЕЕ оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок.

Відповідно до п. 2.1.3 ПРРЕЕ ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки є споживач. Споживачі укладають договір споживача про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності паспорта точки розподілу.

Відповідно до п. 2.1.5 ПРРЕЕ, договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил та як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи договору на умовах складеного оператором системи паспорта точки розподілу/передачі.

У відповідності до абз. 2 п. 2.1.7 ПРРЕЕ, фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, у тому числі у формі електронного документа, підписаного з використанням електронної ідентифікації, у разі укладення договору за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, сплата рахунка оператора системи, за відсутності заперечень оператора системи.

Згідно Акту звірянь розрахунків від 04 жовтня 2023 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 70704,08 грн.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те що, договір між ТОВ «Київська обласна ЕК» та ОСОБА_1 не є актуальним апеляційний суд критично оцінює, оскільки, приєднавшись до договору, відповідачем взято на себе договірні зобов`язання, зокрема, здійснювати оплату вартості спожитої електричної енергії.

Колегія суддів відхиляє посилання представника відповідача на те, що сума боргу, яка виставлена ТОВ «Київська обласна ЕК» до стягнення з ОСОБА_1 , це є борг за порушення по Акту, який був складений 21 червня 2023 року оператором системи ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» і твердження сторони відповідача про те, що оператор системи не вправі був передавати цей борг до стягнення саме ТОВ «Київська обласна ЕК», як необгрунтовані.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до п. 4.3. ПРРЕЕ, ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (оператор системи розподілу та адміністратор комерційного обліку) було надано ТОВ «Київська обласна ЕК» інформацію про обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії відповідачкою. На підставі отриманих даних від ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» заявник формував та виставляв до сплати Рахунки-фактури за електроенергію.

Тобто, позивач отримує від оператора системи розподілу ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» інформацію про обсяг спожитої електричної енергії Відповідачем, проводить множення даного обсягу на тариф, встановлений Кабінетом Міністрів України, та виставляє Відповідачу рахунок до сплати.

Крім того, згідно з пунктом 8.6.2 глави 8.6 розділу VIII Кодексу комерційного обліку, індивідуальні побутові споживачі зобов`язані щомісяця зчитувати фактичні покази зі всіх лічильників, встановлених на об`єкті споживача, для яких відсутня можливість дистанційного зчитування даних, та надавати їх відповідному оператору системи розподілу або постачальнику послуг комерційного обліку в один із таких способів: через особистий кабінет на сайті оператора системи розподілу; за телефоном чи іншими електронними засобами; шляхом зазначення цих показів у сплаченому рахунку; через особисте звернення або іншим зручним та прийнятним для сторін способом згідно з укладеним договором.

Таким чином, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що обсяги споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , що були надані оператором системи розподілу електричної енергії - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» у відповідності до законодавчих норм є підставою для нарахування відповідачу та виставлення до оплати рахунку по спожитій електричній енергії.

Посилання відповідача на те, що інформація оператора системи розподілу про обсяг розподіленої електричної енергії надана ТОВ «Київська обласна ЕК» для визначення спожитої електричної енергії та нарахування грошових коштів до оплати є односторонньою та не може прийматися судом до уваги, оскільки відповідач не підписував ніяких документів, що підтверджують саме таке споживання електричної енергії, апеляційний суд відхиляє, оскільки сам факт не погодження споживачем обсягу спожитої електричної енергії, не може слугувати доказом того, що такого споживання не було.

Крім того, у відповідача був час щодо врегулювання з оператором системи розподілу перерахунку проведеного у квітні 2021 року (основна сума боргу виникла саме в цьому місяці по перерахунку після зняття реальних показників по лічильнику електричної енергії).

Так, як відповідач не врегулював даного питання з оператором системи розподілу електричної енергії ні шляхом, звернення до НКРЕКП ні шляхом оскарження до суду «протиправного» нарахування обсягів електричної енергії, тому в постачальника електричної енергії відсутні підстави ставити під сумнів правильність проведено перерахунку.

Посилання в апеляційній скарзі на проведені неодноразові заміни лічильника електричної енергії, що унеможливлює встановити реальне споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_2 , апеляційний суд також відхиляє, так як сам факт заміни лічильника електричної енергії не означає, що не можливо визначити кількість електричної енергії, що була спожита відповідачем.

Відповідно до поданих оператором системи електричної енергії обсягів спожитої електричної енергії за адресою: АДРЕСА_2 , ТОВ «Київська обласна ЕК» виставляла рахунки для оплати ОСОБА_1 , а отже сума боргу є обрахована вірно та підлягає до стягнення з боржника.

Крім того, будь-яких документів, що спростовують обсяг спожитої відповідачем електричної енергії та доводи позивача, стороною відповідача не надано.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, що відповідає положенням ч. 5 ст. 81 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як це закріплено положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Як закріплено вимогами ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем доведено належне виконання своїх зобов`язань шляхом постачання відповідачу електричної енергії та наявності в останньої заборгованості, а відповідач, в свою чергу, не спростувала обставини щодо існування у неї заборгованості за електричну енергію та належними й допустимими доказами не довела неправильного врахування лічильником обсягу спожитої нею електричної енергії.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б стали підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка.

Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар