Справа № 177/2160/24
Номер провадження 2/954/295/25
03 березня 2025 рокус-ще Нововоронцовка
Нововоронцовський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Олійник В. М.,
за участю секретаря судового засідання Дудки А. О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,-
Стислий виклад позиції сторін.
Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області 03 листопада 2022 року шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем, був розірваний. Відповідач не погоджується на виділ частки зі спільного майна подружжя, що лишає можливості позивача вільно коритсуватися та розпоряджатися своєю частиною спільного майна.
Тому представник позивача просила:
- визнати за ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 17,7 кв.м., житловою - 12,4 кв.м;
У судовому засідання представник позивача вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справу повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 14.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 10.02.2025 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.
Ухвалою суду від 03.03.2025 постановлено про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом.
За договором купівлі-продажу квартири від 02.08.2018, посвідченим приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Херсонської області Мотенко Н. О., ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 17,7 кв. м., житловою - 12,4 кв. м. (а. с. 6-9). Пунктом 5.3 договору визначено, що дружина покупця ОСОБА_2 надала згоду на укладення вказаного договору.
Указані відомості також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №371398877 від 26.03.2024 (а. с. 10-12).
За договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Херсонської області Тоткало О. А., ОСОБА_3 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 40,3 кв. м., житловою - 28,0 кв. м. (а. с. 13-14). Пунктом 4.3 договору визначено, що дружина покупця ОСОБА_2 надала згоду на укладення вказаного договору.
Указані відомості також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №371399887 від 26.03.2024 (а. с. 15-17).
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 20.01.2018 до 03.12.2022, що підтверджується:
-свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Каховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (а. с. 18);
-рішенням (заочним) Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.11.2022 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 19).
Норми права, які застосував суд.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).
Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2021 року у справі № 264/2232/19, зазначала, що конструкція статті 60 Сімейного кодексу України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростованою один із подружжя, який може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час звернення позивача із вказаним позовом) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

За загальним правилом, закріпленим у цих нормах, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником або користувачем відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому землекористувачу. При цьому у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості право власності або право користування на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц).

Висновки суду.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилалася, як на підставу вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, за ОСОБА_3 в період перебування його в шлюбі з ОСОБА_2 зареєстровано право власності на:

-квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 17,7 кв.м., житловою - 12,4 кв.м;

-житловий будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 40,3 кв. м, житловою - 28,0 кв. м.

Отже, застосувавши презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, беручи до уваги відсутність спростувань такої презумпції, суд вважає доведеним, що вказане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, відтак позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на частини вказаного майна підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про визнання права власності на частини земельної ділянки загальною площею 0,0294 га, кадастровий номер :01:001:0831, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на яку ОСОБА_3 набув право власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування, суд враховує, що за загальним правилом земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Разом з тим, суд застосовує положення статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, за якими якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до

Оскільки позовна вимога про визнання права власності за позивачем на частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 40,3 кв. м, житловою - 28,0 кв. м підлягає задоволенню, то і підлягає задоволенню вимога визнання права власності на частини земельної ділянки пропорційно до розміру частки у спільній власності на вказаний будинок.

Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції від 04.09.2024, позивач при подачі позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1219,48 грн (одна тисяча двісті дев`ятнадцять гривень 48 копійок). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, суд стягує з відповідача суму судових витрат у вказаному розмірі.

Керуючись ст. 12, 81, 89, 223, 263, 265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно.

Визнати за ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 17,7 кв. м, житловою - 12,4 кв .м;

Визнати за ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 40,3 кв. м, житловою - 28,0 кв. м та на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0294 га, кадастровий номер :01:001:0831, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1219,48 грн (одна тисяча двісті дев`ятнадцять гривень 48 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку до Херсонського апеляційного суду через Нововоронцовський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити сторін:

Представник позивача - ОСОБА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_3 .

Позивач - ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; РНОКПП- НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце перебування: АДРЕСА_5 ; РНОКПП - НОМЕР_4 .

СуддяВ.М. Олійник