Номер провадження: 22-ц/813/1369/25
Справа № 522/7945/23
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивачка ОСОБА_1 , відповідач Одеський національний університет імені І.І. Мечникова,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Одеського національного університету імені І.І. Мечникова

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Свяченої Ю.Б. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

20 квітня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що з 2004 року працює на посаді завідувача кафедри педагогіки факультету романо-германської філології Одеського національного університету імені І.І. Мечникова. У кінці січня 2023 року виявила факт розміщення на веб-сторінках Економіко-правового факультету та Факультету математики, фізики та інформаційних технологій робочої програми навчальної дисципліни «Педагогіка вищої школи» (для аспірантів ОНУ), яка не проходила затвердження по кафедрі педагогіки та на 2-й сторінці якої підпис від її імені виконаний невідомою особою.

Про даний факт 03 лютого 2023 року позивачка повідомила ректора ОСОБА_3 , однак, останній, замість того щоб розібратися в питанні, хто і навіщо підробив її підпис, став принижуючи її особистість, честь та професійну гідність, виявляючи ознаки мобінгу, психологічно тиснув на неї, щоб вона написала заяву про звільнення за власним бажанням, інакше погрожував оголосити догану, через місяць ще одну та звільнити за систематичне невиконання своїх обов`язків.

03 лютого 2023 року ректором було видано розпорядження № 01 «Про створення комісії для проведення службового розслідування», яким зобов`язано провести у період з 06 лютого 2023 року по 10 лютого 2023 року службове розслідування за фактом неналежного виконання посадових обов`язків позивачкою на посаді завідувача кафедри педагогіки факультету романо-германської філології. Позивач зазначає, що рішення про призначення службового розслідування ректором повинно було прийнято у формі наказу, а не розпорядження.

Того ж дня, ректором прийнято наказ № 176-18, яким позивачку відкликано з відпустки без збереження заробітної плати за угодою сторін на період воєнного стану, наданої наказом від 21.11.2022 № 2136-18 у зв`язку з проведенням службового розслідування з 03.02.2023.

Позивач зазначає, що не надавала згоди на відкликання з відпустки. Відповідач не мав права відкликати її з відпустки без збереження заробітної плати та призначати/починати службове розслідування до закінчення її відпустки - 12.02.2023. При цьому, зазначає, що її не було ознайомлено з наказом про відкликання з відпустки.

Також, позивач вказує, що під час проведення відносно неї службового розслідування не були дотриманні принципи законності, презумпції невинуватості, гласності, професіоналізму і компетентності осіб, залучених до проведення внутрішнього службового розслідування. Результати службового розслідування не відображають, в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків з посиланням на норми законів, підзаконних нормативно-правових актів, відомчих та внутрішніх розпорядчих документів.

Позивач зазначає про істотне порушення порядку проведення службового розслідування, зокрема, щодо форми рішення про призначення службового розслідування, умов для початку службового розслідування, термінів проведення службового розслідування, мети проведення службового розслідування, оформлення змісту звіту службового розслідування та строків притягнення до дисциплінарної відповідності, визначених ст. 148 КЗпП України.

20 березня 2023 року прийнято наказ № 421-18, яким позивачці оголошено догану за порушення трудової дисципліни (неналежне виконання функціональних обов`язків). Позивач зазначає, що її неодноразові звернення щодо ознайомлення зі всіма матеріалами службового розслідування були проігноровані.

Позивач вважає, що наказ від 20.03.2023 № 421-18 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема, у ньому не зазначено в чому конкретно полягає порушення позивачкою трудових обов`язків з посиланням на норми законів, підзаконних нормативно-правових актів, відомчих та внутрішніх розпорядчих документів, тощо.

Також, посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України просить стягнути моральну шкоду, обґрунтовуючи її тим, що внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності втратила авторитет та повагу зі сторони своїх колег та суспільства, душевний спокій та рівновагу, не може вести звичний для себе спосіб життя, значно погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим, вона вимушена була звертатися до лікарні.

З огляду на викладене, позивачка просила суд визнати протиправним та скасувати наказ Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 20.03.2023 р. № 421-18 «Про оголошення догани», стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та судові витрати.

14 червня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній викладені у позовній заяві обгрунтування вважає безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що за участі позивача виникла конфліктна ситуації з приводу розміщення на сайті Університету робочої програми з навчальної дисципліни «Педагогіка вищої школи» (для аспірантів ОНУ імені І.І. Мечникова), яка, зі слів позивачки, не проходила затвердження по кафедрі педагогіки та на 2-й сторінці якої міститься підпис, який виконаний невідомою особою. З метою врегулювання даної ситуації, ректором позивач була запрошена для проведення бесіди. Позивач з`явилася на прийом до ректора 03.02.2023, бесіда відбулась в присутності першого проректора ОСОБА_4 , проректора ОСОБА_5 , зав. відділу аспірантури та докторантури ОСОБА_6 , в.о. декана романо-германської філології проф. ОСОБА_7 . Однак, замість конструктивної бесіди позивач стала емоційно та агресивно розповідати про підробку її підпису. Для об`єктивного вирішення ситуації та з`ясування всіх обставин було видано розпорядження від 03.02.2023 № 1 «Про створення комісії для проведення службового розслідування», яким встановлені строки проведення службового розслідування з 06.02.2023 по 10.02.2023. Наказом від 03.02.2023 № 176-18 позивачку було відкликано з відпустки з 03.02.2023, відповідач зазначає, що чинне законодавство не містить норм, які урегульовують порядок відкликання роботодавцем працівника з відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін, у зв`язку з чим, роботодавець в даному випадку може діяти на власний розсуд. Службове розслідування проводилося у відповідності до Положення про порядок проведення службового розслідування у Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова. 06.02.2023 комісія розпочала проведення службового розслідування на кафедрі педагогіки факультету романо-германської філології, позивачка в цей день не з`явилася на робоче місце та під час проведення перевірки була відсутня. При цьому, зазначає, що позивач не заперечувала проти проведення службового розслідування без її участі. Під час проведення службового розслідування на кафедрі були присутні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . За результатами службового розслідування виявлено низку недоліків у роботі кафедри та в оформленні належним чином документації. На підставі результатів проведення службового розслідування видано наказ від 17.03.2023 р. № 420-18 «Про результати проведення службового розслідування», а у подальшому - наказ від 20.03.2023 № 421-18 «Про оголошення догани». Вважає, що застосування стягнення у вигляді догани є обґрунтованим, а оспорюваний наказ таким, що винесений у відповідності до норм чинного законодавства. Заявлену позивачем суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн вважає не тільки завищеною, і взагалі такою, що не підлягає задоволенню у будь-якому розмірі, оскільки позивачем не доведено жодного причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та стражданнями позивача. Вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу такими, що не відповідають складності даної справи.

В цей же день від відповідача надійшло клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9

05 липня 2023 року від представника позивача - ОСОБА_13 надійшла відповідь на відзив, в якій він з наведеними у відзиві запереченнями не погодився, вважає їх необґрунтованими. Доводи відповідача про те, що він може діяти на власний розсуд під час відкликання працівника з відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін вважає безпідставними, адже вони не грунтуються на Законі, та суперечать суті такої відпустки, яка надається за попередньої згоди сторін. Зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження ознайомлення позивача з наказом про відкликання з відпустки та з розпорядженням про призначення службового розслідування. Вказує, що рішення про призначення службового розслідування ректором прийнято у формі розпорядження, а не наказу, як передбачено Положенням про порядок проведення службового розслідування. Зазначає, що комісією не встановлено причетність позивача до виявлених на кафедрі порушень, як порушення відповідачем зазначаються не конкретні факти порушення трудової діяльності, а припущення та сумніви членів комісії, що свідчить про недотримання комісією принципів законності, презумпції невинуватості, гласності, професіоналізму і компетентності осіб, залучених до проведення внутрішнього службового розслідування. Складений звіт про службове розслідування від 15.02.2023 не відповідає вимогам п. 9 розділу ІІІ Положення Положенням про порядок проведення службового розслідування. Дисциплінарне стягнення застосовано відносно позивача з порушенням строків, передбачених ст. 148 КЗпП України. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

04 серпня 2023 року від відповідача надійшли пояснення, в яких він з твердженнями представника позивача, наведеними у відповіді на відзив, не погодився. Зазначає, що позивач була відкликана з відпустки з 03.02.2023, підстава проведення службового розслідування, а початок службового розслідування встановлено з 06.02.2023, у зв`язку з чим, в даному випадку відсутній факт порушення початку проведення службового розслідування. Позивач 06.02.2023 не з`явилася на робоче місце та під час проведення перевірки була відсутня, повідомивши, що не може бути присутня при проведенні перевірки в зв`язку з поганим самопочуттям, зауважень та звернень від позивача стосовно перенесення дати проведення перевірки не надходило. Вказує, що незважаючи на перебування на лікарняному, позивач продовжила з`являтися на роботу та намагатися здійснити перешкоди для подальшої роботи комісії. Твердження про те, що позивач не була ознайомлена з Положенням про порядок проведення службового розслідування не відповідає дійсності, адже, дане Положення розміщено на сайті Університету та кожен має вільний доступ до цього ресурсу. При робочій бесіді в кабінеті ректора, яка відбулася 03.02.2023, було обговорено наказ про відкликання позивача з відпустки та строки початку проведення службового розслідування, що може підтвердити перший проректор ОСОБА_4 . Вказує, що жодних порушень при проведені службового розслідування та при винесені догани позивачу допущено не було, у зв`язку з чим, позов не підлягає задоволенню. Також, 04.08.2023 від відповідача надійшло клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 20.03.2023 року №421-18 «Про оголошення догани» ОСОБА_2 .

Стягнуто з Одеського національного університету імені І.І. Мечникова на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 4 000 грн.

В апеляційній скарзі Одеський національний університет імені І.І. Мечникова просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, скасувати, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги відповідача є те, що згідно наказу про оголошення догани ОСОБА_1 останній, відповідно до вимог ч.1 ст. 147 КЗпП України, був застосований захід дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани за порушення п. 9.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ОНУ ім. І.І. Мечнікова.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на пояснення старшого лаборанта кафедри педагогіки факультету РГФ ОСОБА_14 від 06.02.2024, яка особисто довела, що ОСОБА_1 в порушення ст. 30 КЗпП України неодноразово вчиняла навмисні дії щодо підбурювання підлеглої на підробку певних документів, діловодства вищого навчального закладу шляхом вчинення від її імені та від імені інших співробітників кафедри свідомо підроблених підписів, що безпосередньо свідчить про скоєння ОСОБА_1 навмисних дій, які порушують трудову дисципліну в частині заборони передоручення іншій особі виконання своїх функціональних обов`язків.

А тому доводи суду першої інстанції про недоведеність вини особи, яка вчинила дисциплінарний проступок, спростовується результатом службового розслідування, якому суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Крім того, медична документація щодо погіршення стану здоров`я позивачки в період з 07.02.2023 по 14.02.2023, тобто на час проведення розслідування, не може бути врахована судом, оскільки матеріалами справи не доведений зв`язок погіршення стану здоров`я з процедурою проведення службового розслідування.

Допитані судом першої інстанції в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтверджують наявність фактів порушення позивачкою трудової дисципліни, неналежного ставлення до своїх функціональних обов`язків, виявлених при проведенні службового розслідування.

Суд першої інстанції, всупереч ст. 89 ЦПК України надав не належну оцінку доказам по справі; судом порушені вимоги ст. 229, 235 ЦПК України щодо процедури дослідження доказів.

Щодо допущення судом першої інстанції істотного порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції, всупереч вимог ст. 200 ЦПК України, не було постановлено ухвали про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, в матеріалах справи, всупереч ст. 250 ЦПК України, відповідний протокол про оформлення зазначеної ухвали як окремої процесуальної дії відсутній.

Крім того, представником позивача ОСОБА_13 03.11.2023 заявлено клопотання, за яким просив поновити процесуальний строк на подачу доказів та приєднати до матеріалів справи копію адвокатського запиту від 20.09.2023 та інших доказів по справі. Згідно матеріалів справи 06.11.2023, відповідно до ст. 127 ЦПК України, позивачу поновлено процесуальний строк та задоволено клопотання про долучення доказів по справі, але всупереч с. 260 ЦПК України, письмової ухвали з цього приводу винесено не було, обов`язок винесення якої обумовлений ст. 353 ЦПК України, що є грубим порушенням процесуальних прав відповідача, встановлених ст. 43, 49, 17 ЦПК України в частині позбавлення можливості оскарження зазначеної ухвали в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Під час розгляду справи судом першої інстанції були порушені права відповідача, визначені ст. 43 ЦПК України, в частині забезпечення права на ознайомлення з протоколом судового засідання, своєчасного подання письмових зауважень з приводу неправильності чи його повноти, а також право оскаржувати судове рішення - ухвали суду, право на оскарження яких передбачене чинним ЦПК окремо від рішення суду у в становлений законом строк.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка в особі свого представника апеляційну скаргу не визнала, посилаючись на те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту правомірності оскаржуваного наказу, в той час , як саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Зазначає, що відповідач не мав права відкликати позивачку з відпустки без збереження заробітної плати та призначити службове розслідування до закінчення її відпустки 12.02.2023, рішення про призначення службового розслідування та створення комісії ректором прийнято у формі розпорядження, а не наказу, що свідчить про порушення порядку проведення службового розслідування. Результати службового розслідування не відображають в чому конкретно полягає порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків з посиланням на норми законів, підзаконних нормативно-правових актів, відомчих та внутрішніх розпорядчих документів.

Крім того, дисциплінарне стягнення, всупереч вимогам ч. 1 ст. 148 КЗпП, застосовано відносно ОСОБА_1 з порушенням місячного строку, що є підставою для визнання наказу від 20.03.2023 № 421-18 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Вважає, що оскаржуване рішення повністю відповідає наведеним у ст. 263 ЦПК України вимогам, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув матеріали справи та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу відповідачу у розмірі 20000 грн.

В судовому засіданні представник відповідача Пілюк С. підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Осипов Б.В. апеляційну скаргу не визнали.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів статті 139 Кодексу законів про працю України працівники повинні працювати чесно і сумлінно, своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Пунктом 22 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються діяння, які, зокрема, є дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Під порушенням трудової дисципліни мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на працівника трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Роботодавець має визначити, чи немає обставин, які виключають дисциплінарне провадження щодо працівника, до яких зазвичай відносяться: відсутність події або складу дисциплінарного проступку, вини; дії особи у стані крайньої необхідності; наслідки порушення; закінчення строку, передбаченого для накладення дисциплінарного стягнення.

Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення.

Водночас вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем. Критерієм, за яким визначається наявність вини в діях працівника, є належна добросовісність та активність працівника при виконанні трудових обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року справі № 554/9493/17 (провадження № 61-38286св18) зазначено, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України).

Відповідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

Верховний Суд у своїй постанові від 18.03.2021 року по справі № 219/2474/19 зазначив, що у наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Судом встановлено та ніким по справі не оспорюється, що з 2004 року позивач працювала на посаді завідувача кафедри педагогіки факультету романо-германської філології Одеського національного університету імені І.І. Мечникова та до прийняття оскаржуваного наказу до дисциплінарної відповідальності не притягалась.

Наказом від 21.11.2022 № 2136-18 позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати за угодою сторін на період воєнного стану на 42 календарних дня, а саме: з 05.12.2022 по 18.12.2022 та з 16.01.2023 по 12.02.2023.

03.02.2023 ректором видано розпорядження № 01 «Про створення комісії для проведення службового розслідування», згідно якого зобов`язано: Провести у період з 06.02.2023 по 10.02.2023 службове розслідування за фактом неналежного виконання посадових обов`язків ОСОБА_15 , завідувача кафедри педагогіки факультету романо-германської філології. Створити комісію для проведення службового розслідування у складі: Голови комісії Майя НІКОЛАЄВА, перший проректор, членів комісії: Світлана ГВОЗДІЙ, керівник навчального відділу; ОСОБА_16 , помічник ректора; Ольга РУЖИЦЬКА, завідувач аспірантури та ОСОБА_17 , в.о. декана романо-германської філології. На період проходження службового розслідування відкликати ОСОБА_18 із відпустки без збереження заробітної плати. За результатами проведення службового розслідування надати звіт до 13.02.2023.

Вказане розпорядження видане у зв`язку із зверненням завідувача аспірантури та докторантури ОСОБА_6 щодо наявності робочих програм на кафедрі педагогіки факультету романо-германської філології (а.с. 68 т. 1).

Наказом від 03.02.2023 № 176-18 позивача відкликано з відпустки без збереження заробітної плати за угодою сторін на період воєнного стану, наданої наказом від 21.11.2022 № 2136-18 у зв`язку з проведенням службового розслідування з 03.02.2023.

У період з 07.02.2023 по 14.02.2023 позивач була тимчасово непрацездатною, що підтверджується листками непрацездатності.

06.02.2023 комісією з службового розслідування здійснено перевірку кафедри педагогіки факультету романо-германської філології.

Службове розслідування проводилося 06.02.2023, 07.02.2023 і у зв`язку із лікарняним завідувачки кафедри ОСОБА_1 роботу комісії продовжено на період після відновлення працездатності позивачки. Лікарняний закрито 14.02.2023, і 14.02.2024 комісія продовжила роботу.

За результатами роботи комісії виснувано: запропонувати практику електронного підпису завідувачами, деканами факультетів; зробити розпорядження щодо перевірки усіх кафедр ОНУ на предмет наявності документації та робочих програм; при оформленні Наказів на допуск до повторного захисту кваліфікаційної роботи разом із заявою здобувача, відповідальним особам за ведення ЄДЕБО, надати витяг з бази щодо історії навчання здобувача; ознайомити завідувачку кафедри педагогіки ОСОБА_19 із результатами службового розслідування та отримати письмові пояснення щодо зазначених зауважень до 20.02.2023 (а.с. 240-246 т. 1).

15.02.2023 головою комісії ОСОБА_20 сформовано запит відповідно до результатів службового розслідування «щодо виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 , завідувача кафедри педагогіки факультету романо-германської філології» та запропоновано ОСОБА_1 до 20.02.2023 надати письмові пояснення щодо запропонованих пропозицій.

21.02.2023 позивачем надано письмові пояснення.

17.03.2023 відповідачем прийнято наказ № 420-18 «Про результати проведення службового розслідування», проведеного за розпорядженням від 03.02.2023 № 1 щодо встановлення фактів неналежного виконання посадових обов`язків позивача. Згідно з п. 1 Наказу результати проведення службового розслідування на кафедрі педагогіки факультету романо-германської філології у період з 06.02.2023 по 16.02.2023 прийнято до відома (а.с. 250 т. 1).

20.03.2023 відповідачем прийнято наказ № 421-18, яким керуючись ч. 1 ст. 147 КЗпП України, п. 9.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку ОНУ ім. І.І.Мечнікова оголошено професору ОСОБА_1 , завідувачу кафедри педагогіки факультету романо-германської філології Одеського національного університету імені І.І. Мечникова догану за порушення трудової дисципліни (неналежне виконання функціональних обов`язків). Підстава: результатати службового розслідування, письмові пояснення ОСОБА_1 , наказ від 17.03.2023 № 420-18 «Про результати проведення службового розслідування» (а.с. 70 т. 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено винного невиконання чи неналежного виконання працівником позивачем ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, не доведено елементів складу дисциплінарного проступку, керуючись принципом презумпції невинуватості, який діє в трудовому праві, згідно з яким не можна притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, доки роботодавцем не доведена його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість, а при відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, суд дійшов висновку про відсутність підстави для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді догани. Також суд виходив із порушення власником порядку проведення службового розслідування, порядку його призначення, строків його проведення, а також сплину передбачених ст. 148 КЗпП України строків накладення дисциплінарного стягнення та нечіткості формулювання допущеного позивачкою порушення.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує вказані висновки суду.

Судом встановлено, що Положення про проведення службового розслідування в ОНУ імені І.І. Мечникова було розміщено на сайті університету не раніше 02.08.2023, і протилежного відповідачем не доведено.

У пункту 3 розділу І Положення про проведення службового розслідування в ОНУ імені І.І. Мечникова (далі Положення) визначені терміни проведення такого початок внутрішнього розслідування має бути визначений у наказі ректора про призначення службового розслідування, якщо початок проведення не визначено окремо датою, то він визначається датою наказу про його проведення; таке службове розслідування не може тривати більше одного місяця (30 календарних днів) з дня його початку; у разі необхідності встановлений строк проведення внутрішнього службового розслідування може бути продовжений ректором або особою, яка виконує його обов`язки, на термін не більше ніж на один місяць (30 календарних днів). Для початку службового розслідування особа, стосовно якої проводиться таке, не має перебувати у відпустці, тощо. Проте, задля усунення можливості зловживань своїм правом затягування розслідування, не включається в себе час перебування особ, у тому разі і на лікарняному.

Завершенням внутрішнього службового розслідування є дата підписання відповідного акту всіма членами комісії або особливим приписом голови Комісії про неможливість зібрати частину підписів.

Отже, результат внутрішнього службового розслідування це підсумковий документ (акт) про завершене службове розслідування, який містить вмотивовані результати кожного розслідування та пропозиції щодо шляхів усунення виявлених недоліків. Акт про службове розслідування підписується усіма членами Комісії та подається на затвердження ректорові чи особі, що виконує його обов`язки.

Пунктом 2 розділу ІІ Положення передбачені принципи проведення внутрішнього службового розслідування, серед яких - презумпція невинуватості.

Як свідчать матеріали справи і не спростовано заявником, що всупереч наведеному, рішення про призначення службового розслідування ректором прийнято у формі розпорядження, а не наказу, строк його проведення встановлений з 06.02.2023 по 10.02.2023, і навіть за умови перебування позивачки на лікарняному з 07.02.2023 по 14.02.2023 таке проводилося, і строк проведення службового розслідування в передбачений Положенням строк не продовжувався, а саме розслідування закінчене 15.02.2023 шляхом складення письмових його результатів членами комісії.

Вказані результати затверджено Наказом ректора 17.03.2023 № 420-18 та покладено в основу оскаржуваного наказу про оголошення догани позивачці.

За таких обставин слід вважати, що позивачу було достеменно відомо про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку ще 15.02.2023, проте до відповідальності її було притягнуто лише 20.03.2023 шляхом видання наказу про оголошення догани.

Саме допущені власником порушення під час встановлення строків проведення службового розслідування, їх продовження у визначений Положенням строк, проведення фактично під час перебування позивачки на лікарняному і подальші дії вже фактично після закінчення розслідування 15.03.2023 (відібрання пояснень від позивачки) слід покласти в основу скасування оскаржуваного наказу.

З огляду на наведене, слід погодитися із судом першої інстанції та відхилити доводи заявника відповідача ОСОБА_21 - щодо помилковості доводів суду про недоведеність вини особи, яка вчинила дисциплінарний проступок з огляду на спростовання таких результатом службового розслідування, якому суд першої інстанції, на думку заявника, не надав належної оцінки.

Судом вірно встановлено, що звіт про службове розслідування від 15.02.2023, всупереч вищевказаному, не містить, зокрема, інформації про обставини вчинення дисциплінарного правопорушення, коли та якого саме, обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність, причин та умов, які призвели до інкримінованих порушень, обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення винних в цьому осіб до відповідальності, що свідчить про невідповідність вказаного звіту вимогам пункту 9 розділу ІІІ Положення.

Так, результати службового розслідування не містять жодного посилання на нормативно-правові акти, внутрішні або розпорядчі акти, їх найменування та пункти, які саме порушила ОСОБА_1 під час виконання покладених на неї службових обов`язків, а частина висновків стосується подій 2021-2022 років, дослівно зазначається про: «потребу в додаткових розглядах та перевірках» (п. 3); «підроблені роки» (без доказів та доведеності такого); «не оформлено згідно вимог», «відсутні всі підписи та печатки» (без зазначення того, чим таке передбачено); «план не оформлений належним чином» (в якій частині та в чому саме); «Робота не відображена у належний спосіб» (п. 5), «плани кафедри не мають чіткового плану засідань та питань для розгляду»; зазначено про відсутність протоколів за 2021-2022 роки; «подекуди навіть немає навчальної роботи» (п. 7); потребує ретельного вивчення захист ОСОБА_22 », «у документах подекуди відсутні підписи та інші вихідні дані» (п. 8); «є потреба ще переглянути інші відеозаписи щодо проведення захисту інших здобувачів для підтвердження або спростовування цього факту» (параграф другий) (що носить характер припущень та невизначеності), тощо.

Окремо слід піддати аналізу розділ 3 Результатів службового розслідування щодо «Робочих програм», з приводу чого і було призначене службове розслідування згідно Наказу 03.02.2023, в якому зазначено: робоча програма дисципліни «педагогіка вищої шкоди» для аспірантів 2020 року для 011 Освітні педагогічні науки, 035 Філологія відсутня друга сторінка із протоколами та підписами затвердження (відсутні підстави такого затвердження, тощо); робоча програма навчальної дисципліни для магістрів 035 Філологія відсутнє затвердження НМК (відсутні підстави такого затвердження та їх строки, відповідальна особа); робоча програма навчальної дисципліни «Педагогіка вищої школи» для магістрів 091 Біологія підроблені роки затвердження та підпис голови НМК і робоча програма навчальної дисципліни «Педагогіка» для першого бакалаврського рівня спеціальності 052 Політологія підроблено рік затвердження, підпис голови НМК (відсутні належні докази підробки, рішення правоохоронніх органів тощо); на запит щодо робочої програми ОСОБА_11 (в індивідуальному плані зазначене як виконане) з курсу «Освітнє право та академічна доброчесність» - не оформлена згідно вимог (відсутні всі підписи та всі печатки) (не зазначено, чим таке передбачена та відповідальна особа в силу вимог закону або своїх повноважень.

Відповідачем у підсумку розідлу 3-го також вказано, що «зазначені зауваження стосуються більшості робочих програм, які були надані для перевірки. Робочі програми для ОПП 011 Освітні педагогічні науки потребують додаткового розгляду та перевірки».

Наведене свідчить про відсутність конкретики порушень з боку позивачки, припущення щодо обсягу таких робочих програм, їх майбутніх та додаткових перевірок, натоміть станом на час накладення дисциплінарного стягнення порушення вже має бути таким, що відбулося.

Крім того, Правила внутрішнього трудового розпорядку, на п. 9.1. яких міститься посилання в оскаржуваному Наказі № 421-18, відповідачем взагалі не надані суду, а останній в силу своїх повноважень не збирає докази з власної ініціативи.

Вказане унеможливлює визначення факту порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, оскільки суд не може сам замість власника визначати таке, відшукувати ознаки дисциплінарного проступку та давати такому кваліфікацію, оскільки вказане призведе до порушення завдань та основних засад цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого розгляду справи у відповідності до засад змагальності сторін та диспозитивності.

Верховний Суд в постанові від 22 липня 2020 року в справі № 554/9493/17, предметом розгляду якої була вимога про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, виснував, що в наказі про накладення дисциплінарного стягнення повинно бути зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення особою трудових обов`язків.

У постанові від 22 липня 2020 року у справі N 554/9493/17 також виснувано, що Наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків.

Тому не заслуговують на увагу помилкові доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на пояснення старшого лаборанта кафедри педагогіки факультету РГФ ОСОБА_14 від 06.02.2024, що ОСОБА_1 в порушення ст. 30 КЗпП України неодноразово вчиняла навмисні дії щодо підбурювання підлеглої на підробку певних документів, діловодства вищого навчального закладу шляхом вчинення від її імені та від імені інших співробітників кафедри свідомо підроблених підписів.

Як не вплива.ть на правильні висновки суду і посилання заявника на те, що допитані судом першої інстанції в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили наявність фактів порушення позивачкою трудової дисципліни, неналежного ставлення до своїх функціональних обов`язків, виявлених при проведенні службового розслідування.

За умови відсутності конкретних порушень позивачкою трудової дисципліни у наказі про накладення дисциплінарного стягнення наступне намагання відповідача довести обґрунтованість такого не спростовує незаконність і необґрунтованість його під час видання.

Як не впливає на правильність висновку суду і намагання заявника довести допущені судом порушенням норм процесуального закону, зокрема відсутність окремої письмової ухвали, всупереч вимог ст. 200 ЦПК України, про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, оскільки по вказаній справі ухвалою суду від 27.04.2023 відкрито провадження та призначене розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Як не може бути підставою для зміни або скасування оскаржуваного рішення в розумінні вимог ч. 3 ст. 376 ЦПК України і відсутність окремої письмової ухвали про поновлення процесуального строку представнику позивача ОСОБА_13 для подачі доказів, оскільки протокольна форма ухвали не впливає на можливість її оскарження в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 756/12128/15-ц).

Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини третя, четверта статті 23 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 326/789/21 (провадження № 61-4995св23) зазначено, що: «У постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 зроблено висновок, що «КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати».

Встановивши порушення трудових прав позивачки у вигляді накладення на неї дисциплінарного стягнення, суд вірно врахував, що скасування незаконного наказу про догану не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а відшкодування моральної шкоди має самостійне юридичне значення. При цьому судом вірно враховано характер та обсяг страждань позивачки, яка за більше ніж 40 років мала лише заохочення, і притягнення її до дисциплінарної відповідальності з встановленим судом порушенням завдало їй душевних та психічних страждань, та зменшуючи розмір такої шкоди порівняно із заявленим, суд вірно врахував часткову доведеність такого розміру у 4000 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, - у разі задоволення позову- на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу - як у першій заяві по суті справи на стадії апеляційного перегляду судового рішення позивачка заявила про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20000 грн, які просила стягнути з відповідача на користь позивачки.

Вказане клопотання подано з дотриманням строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, та до нього долучені докази надсилання відповідачу.

22.01.2025 представник позивачки Осипов Б.В. звернувся з заявою про стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що витрати ОСОБА_1 на правову допомогу у розмірі 20000 грн, понесені у суді апеляційної інстанції, підтверджуються наступними доказами, а саме: копією договору № 1-65 про надання правової допомоги від 24.05.2024, укладений між Адвокатським об`єднанням «Щит» в особі керуючого партнера Самодурової Н.В., яка діє на підставі Статуту та ОСОБА_1 , відповідно до п. 4.1 Договору за послуги, що надаються АО «Щит» у межах цього Договору, клієнт сплачує гонорар у розмірі 20000 грн, протягом 5 місяців, рівними щомісячними платежами по 4000 грн, а саме: до 05.06.2024; до 05.07.2024; до 05.08.2024; до 05.09.2024;

5.4000 грн до 05.10.2024, а також копією банківської виписки за період з 24.05.2024 по 22.01.2025, копією платіжної інструкції № @ 2PL536065, копію платіжної інструкції №@ 2PL135358, копією платіжної інструкції № @ 2PL999743, копією платіжної інструкції № @ 2PL383685 згідно з яких позивачка сплатила Адвокатському об`єднанню «Щит» 20 000,00 грн за надану правничу допомогу за договором про надання правової допомоги від 24.05.2024.; ордер серії ВН № 1370204, виданий на підставі зазначеного Договору № 1-65 від 24 травня 2024 року, на надання правничої (правової) допомоги Цокур О.С. в Одеському апеляційному суді від 22 травня 2024 року.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є - кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Розмір вказаних витрат, які погоджені сторонами як гонорар у фіксованому розмірі, є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом робіт, ціною позову тощо, і відповідачем на виконання вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України не оспорений як неспівмірний та не спростований.

У розгляді справи в суді апеляційної інстанції брав участь повноважний представник позивачки Осипов Б.Д., що діяв на підставі Ордеру серії ВН № 1370204, виданому 27 травня 2024 року АО «Щит» на підставі Договору про надання правової допомоги № 1-65 від 24.05.2024, не можна віднести до вказаних витрат підготовку та подання до суду клопотання про понесені витрати на правову допомогу (1 год), підготовку заяви про судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції (2 год) (згідно Акту приймання-передачі наданих правових послуг від 22.01.2025, складеному між АО «Щит» та ОСОБА_1 ), з урахуванням чого витрати на правову допомогу слід зменшити з 20000 грн до 17000 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Одеського національного університету імені І.І. Мечникова залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Одеського національного університету імені І.І. Мечникова (, адреса: 65082, м. Одеса, вул. Дворянська,2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 28 лютого 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький