Провадження №2/442/271/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді: Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання: Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна, -

за участю представників

від позивача: Король Р.М.

від відповідача: ОСОБА_2, Гнідець О.М.

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просить на підставі ст.ст. 16, 322, 369, 541, 543, 544 ЦК України, Закону України „Про житлово-комунальі послуги" стягнути з відповідача на свою користь кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 27 491 грн 62 коп. та сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову зазначає, щоє співвласником житлового будинку, загальною площею 235 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вказаного об?єкту нерухомості на праві спільної сумісної власності є його колишня дружина - ОСОБА_2 . Вказує, що на даний момент зареєстрований у житловому приміщені за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач зареєстрований у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , інколи перебуває (проживає) за адресою АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідач з жовтня 2020 року по теперішній час не бере жодної участі в утриманні зазначеного житлового приміщення, вартість всіх комунальних послуг сплачує позивач. Вказує, що за даний час фактичне нарахування вартості послуг становить 54 983 грн 24 коп. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує. Вказує, що позивачем не доведено споживання житлово-комунальних послуг ОСОБА_2 . Вказує, що 02.02.1993 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2020 по справі № 442/5342/20 шлюб розірвано. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.02.2021 по справі № 442/5554/20 спільне майно поділено та зокрема визнано за кожним право власності на 1/2 ідеальної частки житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідача вказує, що, враховуючи розірвання шлюбу та часті, постійні конфлікти між позивачем та відповідачем, а також те, що позивач постійно чинить перешкоди у користуванні будинком, ОСОБА_2 перестала проживати за цією адресою з 2020 року. Зазначає, що факт перешкод у користуванні будинком підтверджується, зокрема рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.08.2020 у справі № 442/5054/20, яким заяву ОСОБА_2 задоволено повністю та видано обмежувальний припис, яким на ОСОБА_1 покладений обов`язок не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 будинком. Також, вказує, що перешкоди у користуванні будинком підтверджується постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.12.2024 у справі № 442/9868/24, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за те, що вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 психологічне та економічне домашнє насильство, а саме: словесно ображав, погрожував, позбавив можливості користуватися гаражем, кімнатою в будинку. Провадження у справі закрито у зв?язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Враховуючи наведені обставини, те що ОСОБА_2 у будинку не проживає та не користується комунальними послугами, зазначає, що у неї відсутній обов?язок компенсації комунальних послуг, які спожив одноосібно позивач ОСОБА_1 .

Також вказує, що позивач ОСОБА_1 у будинковолодінні здійснював підприємницьку діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів та роздрібної торгівлі деталями та приладдям для автотранспортних засобів. Вказує, що споживання комунальних послуг при веденні підприємницької діяльності відбувається більше, ніж при звичайному побутовому споживанні. Вказує, що факт чинення перешкод також підтверджується кримінальним провадженням № 0000085 від 29.07.2020 за статтями ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 384, ст. 390-1 КК України, яке здійснюється СД Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області за фактами нанесення тілесних ушкоджень позивачем відповідачу, невиконання позивачем обов?язку не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 будинком за рішенням по справі № 442/5054/20 та завідомо неправдивих показань, яке триває. Вказує, що факт надання та сплати житлово-комунальних послуг не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зазначає, що у позові та додатках позивач обґрунтовує суми неналежними документами. По усім сумам відсутні платіжні документи (квитанції, доручення, меморіальні касові ордери), які підтверджують сплату ОСОБА_1 коштів на користь надавачів послуг, в усіх додатках споживачем послуг зазначений саме позивач ОСОБА_1 , а не двоє осіб. У акті звірки взаємних розрахунків з ТОВ „Львівгаз збут" відсутнє відображення дат та сум коштів, які нібито сплачені. Акт звірки розрахунків з ТОВ „Нафтогаз України" не містить печатки товариства та на ньому відсутній підпис позивача ОСОБА_1 . Документ без назви про нарахування КП „Дрогобичводоканал" не містить печатки, не містить підпису ОСОБА_1 . При формуванні позовної вимоги у цій частині позивачем не наведений розрахунок, за яким він визначив суму 11 609,58 грн, адже такої суми у нарахуванні КП „Дрогобичводоканал" немає. Окрім того, у інформації по абоненту зазначено, що проживає лише 1 особа, а не так як позивач зазначає у позові про проживання та споживання послуги двох осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Лист ТОВ „Львівенергозбут" не містить підпису ОСОБА_1 . Відсутні дані валідації кваліфікованого електронного підпису. Складання сум, зазначених у стовпчику „Оплачено, грн" призводить до суми 9 452,28 грн, а не як зазначено позивачем 13 459,08 грн. При формуванні позовної вимоги у цій частині позивачем не наведений розрахунок. З листа вбачається (стовпчики „початковий показник", „кінцевий показник"), що за період часу з 01.11.2021 по 01.01.2023 показник лічильника становив 65015, тобто споживання електроенергії упродовж 14 місяців не було (стовпчик „обсяг електричної енергії" становить нуль). Електроенергія не споживалася ОСОБА_1 також упродовж лютого-квітня 2023 р. та травня 2023 р. Зазначає, що вказане підтверджує той факт, що відповідач ОСОБА_2 теж не могла споживати електроенергію, а отже, не зобов?язана компенсувати витрати. Розрахунок заборгованості КП „Комунальник" не містить підпису ОСОБА_1 . У розрахунку зазначено лише одного споживача, а не двох, як наголошує позивач. Вказує, що навіть якщо припустити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом споживали усі наведені послуги то вимога про компенсацію частини суми відповідачем є незаконною, оскільки частина 3 статті 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" передбачає, що особи, які проживають у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов?язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Тобто за наявності доведеного факту позивачем про нестворення перешкод користування будинком, доведення позивачем факту користування послугами відповідачем, доведення факту оплати послуг позивачем, вимога про компенсацію з урахуванням визначення часток (1/2) є незаконною, а має стягуватися пропорційно споживанню. Також відповідач заяви про застосування строку позовної давності до вимог про компенсацію витрат, які були здійснені до 20.12.2021.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому вказує, що обставини, наведені відповідачем, є безпідставними та неправдивими. Зазначає, що згідно рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 25.02.2021 по справі № 442/5554/20, рішенням Львівського апеляційного суду від 18.11.2021 по справі № 442/5554/20 спільне майно, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 визнаний об`єктом права спільної сумісної власності як 1/2 ідеальної частки між позивачем і відповідачем. Вказує, що відповідач вводить суд в оману, заявляючи, що перестала проживати за адресою: АДРЕСА_1 , - з 2020 року, оскільки у справі № 442/98/68/24 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення як в судовому засіданні, так і письмових поясненнях, що містяться у матеріалах справи, стверджувала, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що позивач неодноразово надавав пояснення, що користується в даному будинку тільки однією кімнатою для збереження своїх особистих речей і гаражами, де також знаходяться його особисті речі. Доступ до даних приміщень в його присутності він не забороняв. Вказує, що відповідач звертає увагу на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.08.2020 по справі № 442/5054/20, згідно якого був виданий обмежувальний припис, яким позивача зобов`язали не чинити перешкоди у користування будинком відповідачку. Порушень даного припису не було встановлено, а отже, це не може бути фактом перешкод у користуванні будинком, як стверджує відповідач, натомість це є підтвердження що позивач не чинив перешкод в користуванні будинком. Вказує, що постанову Дрогобицького міськрайонного суду від 16.12.2024 по справі № 442/9868/24 також не можна вважати як доказ про перешкоду у користуванні будинком, адже будинок складається не тільки з однієї кімнаті і гаражів (до яких позивач надавав доступ у його присутності). Вказує, що відповідач проживала і проживає на цей момент за адресою: АДРЕСА_1 , та користується комунальними послугами. Зазначає, що співвласники, які володіють майном на праві спільної сумісної власності, зокрема житловим приміщенням, несуть рівні обов`язки, щодо утримання такого майна, якщо інше не встановлено угодою між ними. Вказує, що відповідач також вводить суд в оману, стверджуючи, що позивач здійснював підприємницьку діяльність за даною адресою. посилаючись на Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 34288854 від 14.01.2025. Вказує, що позивач 14.08.2008 був зареєстрований як фізична особа - підприємець, з місцем знаходження фізичної особи-підприємця: АДРЕСА_2 . За адресою: АДРЕСА_1 , позивач не здійснював жодної підприємницької діяльності, а Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з вказаним місцем знаходження фізичної особи-підприємця - АДРЕСА_2 , не може бути фактом використання будинковолодіння для ремонту, обслуговування автомобілів та торгівлі деталями. Зазначає, що відповідач вказує, що в додатках (актах звірки взаємних розрахунків) до позовної заяви споживачем послуг зазначений саме позивач, а не двоє осіб. Всі договори і особові рахунки на отримання житлово-комунальних послуг були складені ще до розподілу майна на ім`я позивача. Для розділення особового рахунку відповідач повинна сама звернутися з заявами до відповідних комунальних служб, оскільки вона являється співвласником даного будинку. Вказує, що всі Акти взаємних розрахунків, які були додані до позовної заяви, видані відповідними постачальниками послуг у відповідній формі, яка затверджена певними внутрішніми розпорядками даних постачальників. Відсутність підпису позивача на Акті звірки взаємних розрахунків пояснюється тим, що деякі постачальники в самій формі Акту звіряння розрахунків не передбачили дану функцію. Також на всіх Актах звірки взаємних розрахунків є присутні печатки і підписи надавачів послуг. Зазначає, що нарахування електроенергії відбувається на основі поданих показників лічильника, як що споживач не передав показники, відповідно не здійснюється нарахування. Також вказує, що за період з 20.12.2021 позивачем було сплачено наступні суми комунальних послуг: КП „Дрогобичводоканал" (згідно акту звіряння розрахунків і квитанцій про оплату) у сумі 7 548,54 грн, а саме: (квитанції на суму 6 358,12 грн). 2022 рік 3 347,74 грн. (за воду) + 255,00 грн (абонентська плата); 2023 рік 2 089,26 грн (за воду) + 306,00 грн (абонентська плата); 2024 рік 1 202,04 грн (за воду) + 348,50 грн (абонентська плата). Вказує, що також були понесені витрати, які не включені в акт звіряння розрахунків КП „Дрогобичводоканал" у сумі 1 343,42 грн, а саме: 25.12.2024 в сумі 1 343,42 грн оплата за воду КП „Комунальник" ДМР (згідно акту звіряння розрахунків і квитанцій про оплату) у сумі 1 186,71 грн, а саме: (квитанції на суму 1 082,35 грн), 2022 рік 449,98 грн, 2023 рік 421,91 грн, 2024 рік 314,82 грн. Вказує, що також були понесені витрати, які не включені в акт звіряння розрахунків КП „Комунальник" ДМР у сумі 139,92 грн, а саме: 25.12.2024 в сумі 139,92 грн, ТОВ „Львівенергозбут" (згідно акту звіряння розрахунків і квитанцій про оплату) у сумі 9 452,28 грн, а саме: 2024 рік 9 452,28 грн. Вказує, що станом на 01.01.2022 згідно акту звіряння розрахунків числиться переплата за послуги електроенергії в сумі 4 006,80 грн. Зважаючи на те, що між позивачем і відповідачем згідно з рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 25.02.2021 по справі № 442/5554/20 все спільне майно було розділено, дана сума являється власністю Позивача і була використана в рахунок спільного споживання електроенергії, а тому, вказує, що має право претендувати на часткове відшкодування відповідачем. Також були понесені витрати які не включені в акт звіряння розрахунків ТОВ „Львівенергозбут" у сумі 10 060,26 грн, а саме: 2023 рік - в сумі 3 923,70 грн за послуги переходу на зонний облік, оплата за електроенергію 27.11.23 в сумі 697,68 грн, оплата за електроенергію 25.12.24 року в сумі 3590,00 грн, оплата за електроенергію 10.01.25 року в сумі 1 848,88 грн, оплата за електроенергію ТОВ „ГП Нафтогаз України" станом на 01.05.2022 згідно акту звіряння розрахунків числиться переплата за послуги газу в сумі 6 632,94 грн. Зважаючи на те, що між позивачем і відповідачем згідно з рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 25.02.2021 по справі № 442/5554/20 все спільне майно було розділено, вказує, що дана сума являється власністю позивача і була використана в рахунок спільного споживання газу, а отже, має право претендувати на часткове відшкодування відповідачем. ТОВ „ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ" у акті звіряння розрахунків вказав суму оплати 21 717,97 грн за період з 01.01.21 по 30.09.24. Враховуючи те, що в даному акті немає розбивки оплати по місяцях і роках, просять брати до уваги суму 13 040,79 грн, яка підтверджується наявними квитанціями за період з 01.01.2022, а саме: 27.10.2022 - в сумі 368,10 грн оплата за розподіл газу; 24.09.2022 - в сумі 736,10 грн оплата за розподіл газу; 25.07.2022 в сумі 736,10 грн оплата за розподіл газу; 28.01.2022 - в сумі 544,30 грн оплата за розподіл газу; 28.01.2022 - в сумі 1 405,30 грн - оплата за газопостачання; 27.06.2023 - в сумі 1 121,97 грн оплата за розподіл газу; 27.09.2024 - в сумі 7 224,91 грн оплата за газопостачання; 25.12.2024 - сумі 583,72 грн оплата за розподіл газу; 28.01.2024 - в сумі 320,29 грн оплата за розподіл газу. Враховуючи наведене, вказує, що ОСОБА_5 мала б сплатити на утримання нерухомого майна вартість комунальних послуг в розмірі: 27 491,62 грн.

Позивач подала заперечення на відповідь на відзив, в яких наголошує, що часу виникнення конфліктів не проживає у будинковолодінні через перешкоди позивача. Інколи навідується, але через перешкоди, постійно там не проживає. Зазначає, що сам по собі факт наявності права власності на 1/2 будинковолодіння не породжує обов?язку оплати. Обов?язок оплати виникає за фактом споживання послуги. Вказує, що доказом використання позивачем будинковолодіння як станції технічного обслуговування позивачем є фото- та відеофайли ремонтних робіт. Вважає, що саме на позивача за цих обставин покладається тягар доведення споживання нею послуг, об?єму та суми споживання з урахуванням того, що він споживає усі послуги у межах господарської діяльності. А тому просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача адвокат Король Р.М. в судовому засіданні 26.02.2025 вимоги позову підтримав. Вказав, що стягує витрати на утримання будинковолодіння за період з січня 2021 року по грудень 2024 року.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Гнідець О.М. в судовому засіданні 26.02.2025 проти задоволення позову заперечили. ОСОБА_2 вказала, що позивач - її колишній чоловік проживає та здійснює підприємницьку діяльність в їх будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вона ж там не проживає, а лише інколи приходить, бо в неї там зберігається одяг. Колишній чоловік чинить їй перешкоди в користуванні майном.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.02.2021 по справі № 442/5554/20 визнано, зокрема, за ОСОБА_2 в порядку розподілу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, право власності на майно, загальною вартістю 659 175,5 грн, а саме: 1/2 ідеальну частку земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 620 кв.м, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, будівель і споруд, кадастровий номер :01:046:0038;

1/2 ідеальну частку житлового будинку, позначеного на плані земельної ділянки в Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. „Б-1", загальною площею 235 кв.м, житловою - 122,4 кв.м, з господарськими спорудами: гараж - позначений літ. „Д", розмір - (1 1,58*7,28) + (2,6*5,17)); гараж - позначений літ. „В", розмір - 5,3*7,6; сарай - позначений літ. „Г", розмір - 3,8*5,02, що за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна вартість частки - 426 975, 5 грн.;

визнано за ОСОБА_1 в порядку розподілу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, право власності на майно, загальною вартістю 660 875,5 грн, а саме: 1/2 ідеальну частку земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 620 кв. м., цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:046:0038; 1/2 ідеальну частку житлового будинку, позначеного на плані земельної ділянки в Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. „Б-1", загальною площею 235 кв.м, житловою - 122,4 кв.м, з господарськими спорудами: гараж - позначений літ. „Д", розмір - (1 1,58*7,28) + (2,6*5,17)); гараж - позначений літ. „В", розмір - 5,3*7,6; сарай - позначений літ. „Г", розмір - 3,8*5,02, що за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна вартість частки - 426 975, 5 грн.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не житловому будинку, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) будинку, який проживає в ньому. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) будинку і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження будинку, що перебуває в спільній частковій власності.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 у справі № 725/3790/16-ц, провадження № 61-11120св18.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13.03.2019 у справі № 521/3743/17-ц, від 19.08.2020 у справі № 703/2200/15-ц.

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків між ТОВ „ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ" та ОСОБА_1 вбачається, що відповідно до звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 30.09.2024, заборгованість н 01.01.2021 - 5 944 грн 38 коп.; обороти за період: нараховано -15 773 грн 59 коп.; сплачено 21 717 грн 97 коп.

Відповідно до акту звіряння розрахунків за природний газ 01.05.2022-30.09.2024 вбачається, що станом на 02.2022 наявна переплата у розмірі 6 632 грн 94 коп., станом на 09.2024 переплата становить 3 035 грн 87 коп.

Також наявний лист ТОВ „Львівенергозбут" щодо нарахувань та оплат за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.11.2021 по 01.11.2024.

Відповідно до розрахунку заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , - наданого КП „Комунальник" ДМР, всього за період з січня 2021 року по жовтень 2023 року нараховано послуг на загальну суму 1 599 грн 99 коп., оплачено - 1 563 грн 57 коп.

Також позивачем надано квитанцію від 11.2024 про сплату 139 грн 92 коп. за вивіз ТПВ КП „Комунальник" ДМР.

Також наявна інформацію по абоненту за адресою: АДРЕСА_1 , щодо послуг вод. і місц. кан. з швидкод.нагр., згідно з якою за 2021 рік нараховано 2 338 грн, за 2022 рік нараховано за послуги 2 947 грн, за абон.плату - 306 грн; за 2023 рік нараховано за послуги 2 146 грн 50 коп., за абон.плату -306 грн; за січень-жовтень 2024 року нараховано за послуги 2 032 грн 02 коп., за абон.плату - 425 грн.

Також позивачем на підтвердження оплати комунальних послуг надано копії квитанцій.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 з 14.08.2008 по 29.10.2024 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

При цьому, з досліджених в судовому засіданні фото- та відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 дійсно здійснює ремонт автотранспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, вказане не заперечувалось в судовому засіданні представником позивача, в досліджених судом фото світлинах наявна візитка ОСОБА_1 як особи, яка здійснює ремонт автотранспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 .

Жодних відомостей щодо обсягу використання послуг з постачання газу, електроенергію та водопостачання на підприємницьку діяльність позивача, яка здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 , суду надано не було.

Тобто, в даному випадку використання газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії мало місце також для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а не лише для утримання самого будинку.

Факт використання дров`яної печі для обігріву приміщення гаражів, де здійснюються послуги з ремонту автомобілів не був доведений суду. Позивач та його представник не надали до матеріалів справи доказів існування такої печі та доказів закупівлі дров для неї.

При цьому, згідно з показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка батька ОСОБА_2 ОСОБА_6 пояснив, що після розлучення у 2020 році його донька, ОСОБА_2 , перейшла жити до нього і постійно там проживала. Колишній чоловік провокує її на конфлікти, застосовував до неї насильство, перешкоджає в користуванні житловим будинком. При цьому, зазначив, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , постійно займається ремонтом автомашин.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Сторони повідомили суду, що за адресою АДРЕСА_1 є тільки одні лічильники з обліку газопостачання, водопостачання та електричної енергії, окремо для приміщень гаражів, де здійснювалися послуги з ремонту автомобілів, такі лічильники відсутні.

Оскільки ОСОБА_1 використовував послуги з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії також для здійснення своєї підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , а не лише для утримання самого будинку, відомостей про розмір витрат, понесених в межах здійснення підприємницької діяльності, позивачем не було надано суду, а також оскільки ОСОБА_2 не проживає постійно в даному будинку, що підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка батька ОСОБА_2 ОСОБА_6 , а також дослідженими в судовому засіданнями відеозаписами, зокрема, на яких зафіксовано, як ОСОБА_1 вказує ОСОБА_2 , щоб вона йшла геть з дому, а приходила у п`ятницю, і що він буде ставити хату на охорону, коли її не буде. Також на іншому відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_1 зазначає поліцейському, що ОСОБА_2 цілий тиждень не проживає в хаті, а приходить і провокує скандал. Враховуючи наведене, в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 витрат, понесених ОСОБА_1 за оплату послуг з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії слід відмовити.

При цьому, оскільки споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг (зокрема договору про вивезення відходів), тариф застосовуються залежно від кількості зареєстрованих осіб, а також оскільки при сплаті послуг з водопостачання і водовідведення встановлено розмір абонентської плати, який не залежить від кількості спожитих з послуг, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 витрат, понесених ОСОБА_1 за оплату даних послуг, зокрема:

1037 грн (за 2022 рік нараховано за абон.плату - 306 грн; за 2023 рік нараховано за абон.плату - 306 грн; за січень-жовтень 2024 року нараховано за абон.плату - 425 грн)/2 = 218 грн 50 коп. витрат за абонплату;

1 563 грн 57 коп. (витрат на житлово-комунальні послуги, зокрема вивезення ТПВ з січня 2021 по жовтень 2024)/2 = 781 грн 78 коп.

А всього підлягає стягненню 1 000 грн 28 коп.

При цьому, суд не бере до уваги квитанцію від листопада 2024, долучену позивачем до відповіді на відзив, про сплату 139 грн 92 коп. за вивіз ТПВ КП „Комунальник" ДМР, оскільки позивач в позовній заяві вказав, що витрати, сплачені постачальнику послуг КП „Комунальник" ДМР становлять 1 563 грн 67 коп., що і підтверджується наданим суду розрахунку заборгованості. Жодних заяв про збільшення розміру позовних вимог суду надано не було.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 19 розділу „Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України „Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України „Про затвердження Указу Президента України „Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 „Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України „Про затвердження Указу Президента України „Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє на цей час.

Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 20.12.2024, а період стягнення становить з січня 2021 року по листопад 2024 року, то до даних правовідносин не можуть бути застосовані наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 44 грн 07 коп.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 189, 197, 198, 200, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн 28 коп. та судовий збір у розмірі 44 (сорок чотири) грн 07 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; тел. НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; тел. НОМЕР_4 ).

Суддя Ю.С. Кучаковський