Справа № 361/5776/24
Провадження № 4-с/361/33/24
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2025 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Радзівіл А.Г.
за участю секретаря Коваль О.О.
представник скаржника Гуйван Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари скаргу Акціонерного товариства Державний експертно-імпортний банк України, боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа державний виконавець Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лобко Оксана Володимирівна на дії державного виконавця,
13 червня 2024 року представник АТ Державний експертно-імпортний банк України звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лобко Оксана Володимирівна, в якій просив суд визнати протиправною та скасувати Постанову державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лобко Оксани Володимирівни від 26.02.2024 про закінчення виконавчого провадження №54161822 з примусового виконання виконавчого листа №2-240 виданого 27.11.2002 Броварським міськрайонним судом Київської області.
На виконання рішення, судом банку видано виконавчий лист № 2-240 від 27.11.2002 року.
Згідно інформації з АСВП встановлено, що 26.02.2024 року ВП № 54161822 закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Копія даної постанови на адресу стягувача не направлялась. Тому одразу разом зі скаргою на дії державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лобко Оксани Володимирівни банк звертався офіційно із заявою про отримання оскаржуваної постанови, яку отримано лише особисто 28.05.2024 року.
Приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виходив з того, що рішення виконано згідно виконавчого документу шляхом сплати боржником коштів в розмірі 20 840 грн. 14 коп.
АТ ?Укрексімбанк? не погоджується із закінченням виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів виходячи із наступного.
Так, з виконавчого листа вбачається, що рішенням суду сума заборгованості у формі овердрафт за картковим рахунком ОСОБА_1 визначена в іноземній валюті, а еквівалент у гривні за курсом НБУ станом на 01.12.2001 лише зазначений. Тому зважаючи на те, що судом ухвалено рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а сплата боргу у розмірі гривневого еквіваленту через більше ніж 20 років після ухвалення рішення не вважається належним виконанням.
Таким чином, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачу суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.
Погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.
Отже, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.
Станом на 26.02.2024 (на день день закінчення виконавчого провадження) згідно офіційного курсу НБУ долара США до української гривні (httрs://bаnk.gоv.uа/uа/mагkеts/ехсhаngerates?date=07.02.2023&реrіоd=dаі1у) як зазначено вище, Державним виконавцем Лобко О.В. на виконання рішення було стягнуто 545,89 $ на користь стягувача, проте Броварським міськрайонним судом Київської області з ОСОБА_1 на користь АТ ?Укрексімбанк? стягнуто 3409,58 доларів США завданих збитків 493,47 доларів США суми штрафу і комісійних винагород. Разом 3903,05 доларів США.
Отже, перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на 01.12.2001 не вважається належним виконанням судового рішення.
Враховуючи вищевказане, заявник зазначив, що державний виконавець приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження діяв помилково, оскільки не в повній мірі перевірив факт повного фактичного виконання рішення суду, у тому числі й з урахуванням того факту, що борг перераховано не в іноземній валюті і не по курсу на час його виконання, а у еквіваленті гривні, що не відповідає курсу національної валюти до долара США, як зобов`язання, на час його фактичного виконання.
За таких обставин, дії державного виконавця з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження в цьому випадку є неправомірними, так як примусове виконання рішення суду у відповідності до визначеного ним обов`язку у іноземній валюті, є обов`язком, а не правом виконавця, як особи, яка здійснює примусове виконання судового рішення щодо стягнення коштів за офіційним курсом Нацбанку України на час фактичного виконання зобов`язання, а виконавче провадження № 54161822 підлягає відновленню.
01 липня 2024 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до свого провадження вищевказану цивільну справу та призначено судове засідання.
В судовому засіданні представник скаржника АТ Державний експертно-імпортний банк України - адвокат Гуйван Т.П. підтримала скаргу та просила задовольнити, пояснення надала аналогічно викладеним у скарзі.
В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
В судове засідання державний виконавець Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лобко О.В., будучи належним чином повідомленою не з`явилась.
Суд, вислухавши представника скаржника, вивчивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та виниклі їм правовідносини, дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 446 ЦПК України, розділу VI ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до вимог п. 1 ст. 74 Закону України ?Про виконавче провадження? рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
За змістом пункту 5 статті 74 Закону України ?Про виконавче провадження? рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 447, 448, 449 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2002 року по справі № 2-240/2002, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ ?Державний експортно-імпортний банк України? 3409,58 доларів США завданих збитків; 493,47 доларів США суми штрафу і комісійних винагород. Разом 3903,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.12.2001 становить 20 633,48 грн. та 206,66 грн. по сплаті за держмито.
25 червня 2002 року ухвалою Апеляційного суду Київської області, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду від 05 квітня 2000 року залишено без змін.
28 жовтня 2002 року ухвалою Верховного суду України в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовлено.
11 квітня 2007 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області видано Відкритому акціонерному товариству ?Державний експортно-імпортний банк України? дублікат виконавчого листа по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства ?Державний експортно-імпортний банк України? до ОСОБА_1 про стягнення збитків, штрафу та комісійної винагороди.
На виконання рішення, судом банку було видано виконавчий лист № 2-240 від 27.11.2002 року.
26 лютого 2024 року державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лобко О.В. винесено постанову про закриття виконавчого провадження.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті.
У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.
Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України "Про виконавче провадження". Так, відповідно до частин першої-третьої цієї статті у разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу. У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті. У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У частині 3 статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускаєтьсяу випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".
Частиною 3 статті 49 вказаного Закону визначено, що у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.
Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.
Враховуючи викладене, виконавець зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і кошти з боржника стягнуті судом в іноземній валюті.
При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням вище зазначеного, суд приходить до висновку про задоволення скарги Акціонерного товариства Державний експертно-імпортний банк України та скасувати Постанову державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лобко Оксани Володимирівни від 26.02.2024 року про закінчення виконавчого провадження № 54161822 з примусового виконання виконавчого листа № 2-240 виданого 27.11.2002 року Броварським міськрайонним судом Київської області, у зв`язку з тим, що рішення Броварського міського суду Київської області від 05.04.2002 року за виданим виконавчим листом не виконано у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 447, 448, 451 ЦПК України, -
Скаргу задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лобко Оксани Володимирівни від 26.02.2024 року про закінчення виконавчого провадження № 54161822 з примусового виконання виконавчого листа № 2-240 виданого 27.11.2002 року Броварським міськрайонним судом Київської області.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Радзівіл А.Г.