Справа № 462/4045/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Іванюк І.Д.

з участю секретаря с/з Деми К.С.

представника позивачів Брони М.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою та виділ частки земельної ділянки в натурі, -

в с т а н о в и в :

Позивачі, в інтересах яких діє адвокат Брона М.В., звернулась до суду із позовом до відповідача у кому просили виділити у власність ОСОБА_2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 145,73 кв. м., позначену на ситуаційній схемі жовтим кольором та частину земельної ділянки площею 145,74 кв.м., позначену рожевим кольором; виділити у власність ОСОБА_3 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 65,94 кв.м., позначену на ситуаційній схемі синім кольором; залишити у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 105,93 кв.м, розташовану під житловим будинком АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у користування належними їм земельними ділянками, а також стягнути з нього судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить сторонам, зокрема ОСОБА_5 39/80, ОСОБА_3 13/80 та ОСОБА_4 -28/80 часток будинку. 14.09.2020 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» надало висновок провизначення реальних часток у будинку, згідно із яким ОСОБА_2 належить 49 % будинку або 39/80 реальних часток такого, ОСОБА_3 16% будинку або 13/80 реальних часток, а ОСОБА_4 - 35% будинку або 7/20 реальних часток. Хвіртка, огорожі, відмостка, замощення та колодязь перебувають у загальному користуванні. Для обслуговування вказаного будинку відведена земельна ділянка загальною площею 0,0583 га, кадастровий номер :06:018:0024, яка належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності, що вбачається із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку № НВ-019 від 25.10.2019 року. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 2325 від 30.10.2019 року ОСОБА_2 було успадковано частку земельної ділянки після смерті ОСОБА_6 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 187082918 від 31.10.2019 року. Таким чином на даний час ОСОБА_2 належить частина спірної земельної ділянки, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по частці такої. Оскільки співвласником житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_4 систематично чиняться перешкоди позивачам у користуванні земельною ділянкою, тому на їх замовлення землевпорядна організація розробила ситуаційну схему виділу часток земельної ділянки в натурі та із врахуванням такої, просять позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала з аналогічних підстав, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву та пояснив, що на даний час частки сторін у земельній ділянці не визначені. 26.11.2008 року сторони звертались в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про виготовлення висновку щодо реального поділу будинковолодіння, а 26.11.2008 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» надано висновок «Про розподіл земельної ділянки між співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 », відповідно до якого за гр. ОСОБА_4 закріплено частину такої, за ОСОБА_6 частину такої, а за позивачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 1/8 частини такої. Так, за ОСОБА_4 , як співвласником будинку під літ «А-1» закріплено земельну ділянку пл. 412,0 кв.м. від вул. Пілотів 15,9 м. та по контуру 26,5 м, 15, 5 м., 11, 30 м, 7,80 м., 5,40 м. Окрім цього у 2008 році його донькою ОСОБА_8 на вказаній земельній ділянці побудований будинок під літерою «А-2», який введено в експлуатацію 13.11.2028 року, а 09.04.2009 року проведено державну реєстрацію права власності. За власником будинку під літ «А-2» - ОСОБА_8 закріплено земельну ділянку пл. 202,0 кв.м. з розмірами по контуру вул. Пілотів - 1,50 м по контуру 35,75 м, 17,25 м, 9,50 м, 15,50 м, 26,50 м. За наведеного відповідач та його донька мали можливість користуватись земельною ділянкою з ідеальною часткою 53/100, а позивачі 47/100. Такий порядок користування ніким не оспорювався, сторони користувались вказаною земельною ділянкою безконфліктно, відповідач жодним чином не чинить позивачам перешкод у користуванні земельною ділянкою, а позивачами не надано доказів на підтвердження цього. Також у матеріалах справи відсутня будь-яка технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. За наведеного, просив у позові відмовити.

Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26.07.2001 року та свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 07.07.2014 року) є власником 39/80 частин будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6), в той час, як ОСОБА_3 (на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26.07.2001 року) 13/80 частин такого (а.с. 7), а ОСОБА_4 (згідно із договором купівлі-продажу від 02.12.1976) 7/20 частин такого (а.с. 48).

З державного акта на право власності на земельну ділянку від 12.10.2004 року (а.с. 10) вбачається, що ОСОБА_3 спільно із ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на підставі ухвали 10 сесії 4-го скликання Львівської міської ради від 25.03.2004 року за № 1159 стали власниками земельної ділянки площею 0,0583 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:018:0024.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2019 року (а.с. 9), витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 07.04.2021 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2019 року (а.с. 68) вбачається, що з 30.10.2019 року ОСОБА_2 є власником частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:018:0024, в той час, як решта частини земельної ділянки перебуває у спільній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.04.2009 року власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 91 Земельного Кодексу УРСР особи, яким належить будинок на праві спільної власності користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок.

Положення статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку та споруд). Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Вказаний правовий висновок викладено у постанові ВС від 09 травня 2024 року у справі № 760/21748/19, провадження № 61-7813св23.

Також Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, провадження № 12-143гс18 (пункт 8.17); від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, провадження № 14-458цс18 (пункт 61); від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, провадження № 14-438цс19 (пункт 42)). Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (постанова від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16).

Так, ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Ч. 2 ст. 120 ЗК України зазначає, що у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Водночас, згідно із ст. 1225 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спільних правовідносин) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та спору переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Стаття 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 86 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом, а згідно із ч. 5 вказаного Кодексу поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі просять провести виділ земельної ділянки відповідно до їх часток та запропонованого ними варіанту, визначеного в ситуаційній схемі. Однак суд зазначає, що на даний час частки співвласників у спірній земельній ділянці не визначено (ч. 5 ст. 89 ЗК України), а позивачами не надано доказів того, що запропонований варіант виділу відповідає їх часткам у праві власності на вказану земельну ділянку, здійснений із врахуванням встановленого порядку користування спірною земельною ділянкою, не порушує прав, свобод та інтересів інших співвласників та забезпечує вільне користування кожному із співвласників майном, яке знаходиться на земельній ділянці. За наведеного, підстав для задоволення позову у цій частині суд не вбачає.

Також, ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Однак позивачами не зазначено, яким чином позивач відповідач чинить їм перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, як і не надано доказів на підтвердження цього, а тому суд доходить висновку, що вказані вимоги також безпідставні і у позові слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити, понесені позивачем судові витрати слід покласти на нього.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 352, 354 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

У позовній заяві ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою та виділ частки земельної ділянки в натурі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Іванюк І.Д.