У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2025 Справа №607/2073/24 Провадження №2-др/607/24/25

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участі секретаря судового засідання Двикалюк І.В., заявника ОСОБА_1 , заявника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі заяви сторін про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

03.02.2025 представник позивача ОСОБА_3 адвокат Авдєєнко В.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просить здійснити розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу, згідно з поданими доказами, що обґрунтовують розмір таких витрат. Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення надано докази витрат позивача на правничу допомогу, а саме: ордер на надання правничої допомоги серії ВО № 1068721 від 29.01.2024; договір від 25.01.2024; детальний опис наданих послуг (звіт адвоката) від 31.01.2025 по справі №607/2073/24.

24.02.2025 відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл його судових витрат, розмір яких в підсумку складає 48000,00 грн.

В судовому засіданні 25.02.2025 адвокат Авдєєнко В.В. свою заяву підтримав та просив задовольнити. Стосовно задоволення заяви відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 25.02.2025 свою заяву підтримав та просив задовольнити. Щодо задоволення заяви сторони позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу заперечив. Вважає, що оскільки позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволена лише на 10 відсотків від заявленої суми в розмірі 100000,00 грн., то стягнення витрат в сумі 15000,00 грн. є не співмірним.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 14.15 год. 27.02.2025.

Розглянувши заяви сторін про ухвалення додаткового рішення, судом встановлено, що 28.01.2025 судом ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутації ОСОБА_3 , викладену в листі ОСОБА_2 від 23.09.2023 (надісланому ІНФОРМАЦІЯ_1 з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 ) інформацію. Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати наведену в листі від 23.09.2023 (надісланому 24.09.2023 з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 ) інформацію, шляхом надіслання електронного листа за підписом ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації на усі електронні адреси, на які був надісланий вказаний лист. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Компенсовано ОСОБА_3 з державного бюджету 1514,00 грн. судового збору.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови: докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі № 922/4022/20).

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 134, 141 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19).

У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 141 ЦПК України. У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.

З урахуванням принципу правової визначеності, заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі (або до закінчення судового засідання у спрощеному провадженні) про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Протилежне тлумачення розуміння частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права.

Також суд ураховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23), де зазначено, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Судом встановлено, що у позовній заяві представник позивача на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку з розглядом справи становить 15000 гривень на професійну правничу допомогу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що прохання в позові про стягнення судових витрат з відповідача не є тотожними із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

Суд зазначає, що сторона позивача на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України не заявила в ході судового розгляду справи (ані усно, ані письмово) про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відсутність у матеріалах справи заяви про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення свідчить про відсутність підстав для розгляду поданих документів.

Також, суд враховує, що у разі наявності намірів у сторони отримати відшкодування понесених нею судових витрат, така сторона зобов`язана подати такі докази до закінчення судових дебатів у справі (або до закінчення судового засідання у спрощеному провадженні). Якщо своєчасній подачі зазначених доказів перешкоджають поважні причини, сторона повинна повідомити суд про такі причини, обґрунтувати їх поважність та неможливість подати докази у визначений процесуальний строк, а також, до закінчення судових дебатів зробити заяву про зобов`язання подати докази про понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат позивача на правничу допомогу, представник позивача адвокат Авдєєнко В.В. не зазначає поважності причин, які перешкодили йому подати докази щодо витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. були обумовлені близько року тому, під час укладення між адвокатом Авдєєнком Владиславом Валерійовичем та позивачем ОСОБА_3 договору про надання професійної правничої допомоги від 25.01.2024.

Таким чином, враховуючи, що позивач до ухвалення рішення не подав суду докази на підтвердження понесення ним судових витрат на правничу допомогу, не повідомив про намір подати докази на підтвердження їх розміру після ухвалення судового рішення протягом встановленого строку, та подав заяву про відшкодування таких витрат вже після завершення розгляду справи судом та ухвалення ним рішення по суті вимог, не зазначення поважності причин, які перешкодили заявнику подати докази щодо витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви адвоката Авдєєнка В.В. про ухвалення додаткового рішення.

За встановлених обставин саме позивач, який не вчинив передбачені процесуальним законодавством дії, має нести ризик настання відповідних негативних процесуальних наслідків.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про розподіл його судових витрат в розмірі 48000,00 грн., суд вказує на наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як приклад, до витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду можна віднести, витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду.

Згідно детального опису витрат понесених ОСОБА_2 , до них входять витрати на: вивчення відповідачем позову, підготовка ним відзиву, вивчення нормативно-правових актів, підготовка та надсилання клопотань про надання матеріалів, підготовка та надання доказів для суду. Слід зазначити, що жодних доказів понесення саме таких витрат, про які просить ОСОБА_2 , суду не надано.

Однак, жоден з видів витрат вказаних відповідачем не входить до переліку таких витрат, вказаного у ст.133 ЦПК України.

Такі витрати характерні при наданні адвокатом правової допомоги, але відповідач у цій справі не користувався правовою допомогою.

Попередній розрахунок судових витрат відповідача, вказаний у відзиві на позов, становив 5000,00 грн. Проте, доказів понесених витрат на цю суму чи іншу суму відповідач суду не надав.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про розподіл його судових витрат.

Керуючись статтями 133, 134, 141, 246, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви адвоката Авдєєнка Владислава Валерійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди відмовити.

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на ухвалу суду до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Ухвалу складено 27.02.2025.

Головуючий суддя П. Я. Стельмащук