ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/190/24

Провадження № 22-ц/820/474/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року (суддя Демчук П.В.) за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 04.04.2006 року. На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 31000,00 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту остання отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , тип - Універсальна.

ОСОБА_1 після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Отже відповідачка визнала укладення кредитного договору та погодилася із його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, у тому числі щодо сплати відсотків.

Окрім того, у процесі користування рахунком 24.03.2023 року відповідачкою підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку № НОМЕР_2 , а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Тобто відповідачка була належним чином повідомлена про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 24.03.2023 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно із п. 9.3 у розмірі 42,0 %.

Позивач зазначає, що ним виконані взяті на себе зобов`язання за договором, тоді як відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку із чим станом на 13.12.2023 року виникла заборгованість у розмірі 38890,16 грн., з яких: 29449,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9440,78 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Із урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 38890,16 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.04.2006 року та судові витрати.

Заочним рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 вересня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 38890,16 грн. заборгованості за кредитним договором, 2422,40 грн. судового збору, а всього 41 312,56 грн.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2024 року заочне рішення суду від 25 вересня 2024 року скасовано та справу призначено до розгляду на 02 грудня 2024 року.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 38890,16 грн. заборгованості за кредитним договором, 2422,40 грн. судового збору, а всього 41 312,56 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що сторонами при укладенні договору та внесенні до нього змін були досягнуті істотні умови договору, зокрема, підстави та порядок нарахування, розмір та сплата відсотків за користування кредитними коштами, отже заборгованість за договором підлягає стягненню в повному обсязі, зазначивши, що заборгованість відповідачки виникла через недбалість її самої, оскільки вона сама передала стороннім особам свої персональні дані та банківську картку, що потягло зняття грошових коштів з її карткового рахунку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що підпис відповідача міститься лише в анкеті-заяві, та в даній заяві відсутні відомості про бажаний тип картки, строк її дії та строк повернення кредиту, також відсутні умови про розмір відсотків та сплати інших платежів. У наданій позивачем виписці відсутні відомості про початкове тіло кредиту, не враховані платежі на сплату тіла кредиту за списання відсотків за весь час користування кредитом та за списання комісії на обслуговування за весь час користування кредитом. Тіло кредиту збільшене за рахунок списання вказаних сум та банком незаконно нараховувалися відсотки, тому наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безспірним. Також апелянт зазначає, що 17.02.2024 року внесені відомості до ЄРДР стосовно вчинення відносно ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ознаками злочину за ч.1 ст.190 КК України. Про вказані обставини апелянт також повідомила АТ КБ «ПРИВАТБАНК», проте жодної відповіді від банку не отримала.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. На думку позивача, стороною відповідача ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не було надано доказів або власного контррозрахунку на спростування заявленого позивачем розміру заборгованості. Зазначає також, що ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а не банк, оскільки спірні платіжні операції були здійснені до повідомлення про те, що відповідач їх не робила.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 04.04.2006 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку, згідно з якою відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписавши вказану заяву відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надав відповідачу кредитні картки, встановив кредитний ліміт та надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором.

За розрахунком позивача станом на 13 грудня 2023 року за вищевказаним договором існує заборгованість, що складається з: 29449,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9440,78 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Згідно з даними довідки від 18.12.2023 року на ім`я ОСОБА_1 у період з 04.04.2006 року по 24.03.2023 року видавались кредитні картки, зазначені відповідні номери карток, їх термін дії та тип карток. (а.с. 26).

На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 04.04.2006 року, позивач надав суду: Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.04.2006, Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24.03.2023, паспорт споживчого кредиту, Умови та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтовувало свій позов у частині стягнення заборгованості за тілом та простроченими відсотками тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, остання не виконала зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало суду першої інстанції: Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.04.2006, Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24.03.2023, паспорт споживчого кредиту, Умови та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виписка за договором №б/н про рух коштів, розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 04.04.2006 року.

Підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 04.04.2006 року не містить процентної ставки за надані кредитні кошти.

Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг в Приватбанку від 24.03.2023 року, не підтверджують того, що саме ці Умови та Правила були чинними на час укладення сторонами договору від 24.03.2023 року, не містить жодного посилання на те, що така заява є складовою анкети-заяви б/н від 04.04.2006 року і має до неї будь-яке відношення. Дана заява містить загальну інформацію, а не відсоткову ставку за користування кредитними коштами наданими на підставі анкети-заяви від 04.04.2006 року.

Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови.

Вказаний документ не підписаний ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву від 04.04.2006 року.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03.07.2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачкою зобов`язання та є неналежним доказом.

Паспорт споживчого кредиту теж не є належним доказом щодо погодженої між сторонами процентної ставки, оскільки містить інформацію щодо кредитних карток Універсальна, Універсальна Gold, Platinum, MC World, BlackEdition, Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite, однак інформації про те, якою саме карткою, та в який період користувався відповідач, матеріали справи не містять.

Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

Отже за змістом даної норми, паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.

Оскільки матеріали справи не містять належних доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості (а.с.37-57) достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки 9440,78 грн. процентів за користування кредитом слід відмовити за недоведеністю.

Однак, зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Оскільки фактично отримані кошти позичальником банку, з урахуванням неодноразового збільшення ліміту кредитування, не повернуті, тому з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за неповернутим тілом кредиту в розмірі 29449,38 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню. З ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 29449,38 грн. В решті позову слід відмовити.

Щодо кримінального правопорушення

17 лютого 2024 року внесені відомості до ЄРДР стосовно вчинення відносно ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ознаками злочину за ч.1 ст.190 КК України, за заявою ОСОБА_2 в якій вона зазначила, що познайомилась на сайті знайомств із чоловіком, який назвався ОСОБА_3 , 1981 року народження, який працював нібито кур`єром в компанії «Метеор». Увійшовши в довіру та дізнавшись про скрутне фінансове становище ОСОБА_2 , він запропонував їй додатковий заробіток з інвестиціями, для чого необхідно надати банківські кредитні картки, та на них буде приходити відсоток який і буде моїм заробітком. Згодом заявниця дізналася, що на її банківські картки було взято кредит на загальну суму 98000 грн.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 - 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, вірно зазначив, що заборгованість ОСОБА_1 перед банком виникла внаслідок недбалості самої відповідачки, яка передала стороннім особам банківську картку, а також інші персональні дані, що потягло зняття грошових коштів з її карткового рахунку. За вказаних обставин, ризик збитків від здійснених операцій та відповідальність за них несе відповідачка.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовна заява банку задоволена частково, судовий збір сплачений за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн., та судовий збір сплачений відповідачкою за подання апеляційної скарги в розмірі 4542,00, шляхом взаємозаліку, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Приватбанк» в розмірі 731,45 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, змінити розподіл судових витрат.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 29449,38 грн. заборгованості за кредитним договором, та судовий збір в розмірі 731,45 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

А.М. Костенко

О.І. Ярмолюк