Справа № 348/1939/24
Провадження № 22-ц/4808/350/25
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чумаченко Святослава Олександровича на заочне рішення Надвіряннського районного суду від 26 грудня 2024 року, у складі судді Грещука Р.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 23.01.2011 року перебувала з відповідачем в шлюбі, у якому в них народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.08.2012 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_6 , залишено на вихованні матері ОСОБА_5 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.05.2015 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі частини від усіх видів доходу на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини.

Зазначала, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, пов`язаних з вихованням сина та його утриманням, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним близько 10 років.

Позивачка на даний час перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 , який утримує та виховує ОСОБА_8 , також у них в шлюбі народилось двоє спільних дітей.

Просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 .

Заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 26 грудня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Чумаченко С.О. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що суперечить найкращим інтересам дітей, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не було повністю досліджено обставини, котрі суд має врахувати при розгляді питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Не було належним чином досліджено та надано правову оцінку усім доказам у справі.

Судом першої інстанції зазначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у крашу сторону неможливо, та враховував факт того, що батько заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

Однак позивачка надала беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов?язками батька, щодо виховання та утримання дитини.

Відповідач, ще з 2012 року долею сина не цікавиться, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, зовсім не спілкується з дитиною, тобто відповідач самоусунувся від утримання та виховання своєї дитини. На даний час відповідач перебуває за кордоном.

Посилання суду першої інстанції щодо наявності заперечення ОСОБА_2 стосовно позбавлення батьківських надають підстави суду допускати, що батько змінить поведінку у кращу сторону відносно участі у житті сина не узгоджується з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18 (провадження №61-10531cв21), а саме, що «лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав».

Крім того, суд в рішенні послався на той факт, що відповідач частково сплатив аліменти на утримання ОСОБА_8 що підтверджує бажання відповідачем здійснювати свої батьківські обов?язки також не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові по справі №203/4279/20 від 13.09.2023 року, згідно якого «сплата боргу за аліментами, не проявляючи по відношенню до дитини жодних інших дій щодо виховання спілкування, що є його обов?язком, не маючи бажання побачитись з дитиною, приймати участь в її вихованні, не може свідчити про те, що відповідач бажає почати спілкування з сином та не бажає позбавлення його батьківських прав».

Тобто, матеріали справи містять достатньо інформації підтвердженої належними доказами про те, що вказані обставини склались саме за волею та за винною поведінкою відповідача, без будь-якого категоричного заперечення позивачки відносно спілкування відповідача з дитиною. З моменту розлучення сторін у 2012 році батько не проявляв жодного інтересу до сина.

Представник апелянтки вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дитини, оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов?язків, у вихованні та забезпечені дитини участі не приймає.

Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для ії нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав., що узгоджується з висновком Верховногоу Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанови від 26.01.2022 року у справі №203/3505/19 (провадження № 61-14351св21).

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_8 .

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Апелянтка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кокараєв А.П. в судовому засіданні в режимі відео конференції підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили рішення суду першої інстанції скасувати, та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтки та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька щодо виховання та утримання дитини.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі позивачка ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_2 23.01.2011 року уклали шлюб, від якого мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , актовий запис №25 від 23.11.2011 року, зроблений виконкомом Сербківської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (а.с.22).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.08.2012 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано, неповнолітню сина ОСОБА_3 залишено на вихованні матері ОСОБА_5 , (а.с.18-19).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 236, ОСОБА_5 27 грудня 2014 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у якому у позивача народилося двоє дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.23- 25).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.05.2015 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.20-21).

Звертаючись із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивачка посилалась на те, що батько відсутній в житті дитини. Стверджувала, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не підтримує сімейних зв`язків з сином, не надає йому необхідного харчування, медичного догляду, фізичного розвитку та освіти. Натомість належне утримання та виховання неповнолітньому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечує вітчим, якого дитина фактично вважає своїм батьком.

Службою у справах дітей Курісовської сільської ради було направлено лист на адресу Служби у справах дітей Надвірнянської РДА з проханням підтвердити місце реєстрації та проживання . ОСОБА_2 , з`ясування думки батька щодо позбавлення його батьківських прав відносно його сина, надання характеристики з місця проживання, акту обстеження умов проживання, довідки про місце роботи та доходи.

Відповідно до листа-відповіді служби у справах дітей Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області за №105/01-26 від 23.08.2024 року, 22.08.2024 року начальником та головним спеціалістом служби було здійснено виїзд у сім`ю ОСОБА_2 . На час візиту встановлено, що в будинку присутні цивільна дружина ОСОБА_12 разом із своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зі слів ОСОБА_12 стало відомо, що з травня місяця 2021 року її цивільний чоловік, ОСОБА_2 виїхав за кордон, в Польщу на тимчасові заробітки і з вказаного часу не повертався на територію України. Того ж дня, начальником ССД Пасічнянської с/р в телефонному режимі було проведено бесіду з батьком дитини - ОСОБА_2 щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина, на що останній повідомив, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки він регулярно сплачує аліменти на утримання сина, натомість його колишня дружина, ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином.

Згідно характеристики на ОСОБА_2 , виданої Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області від 13.08.2024 за №1Б/266, ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною вище адресою. В селищі Битків громадський порядок не порушував, поведінка в громадських місцях задовільна, в сім`ї та із сусідами проживає в нормальних відносинах.

Також судом з`ясовано, що після відвідування сім`ї службою у справах дітей в селищі Битків, відповідач ОСОБА_2 особисто зв`язався в телефонному режимі зі службою у справах дітей Курісовської сільської ради, та повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, надіславши письмове пояснення щодо своєї точки зору з даного питання.

Наведені обставини підтверджуються дослідженим в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області, що надійшов на адресу суду і міститься в матеріалах справи, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженим (висновком) рішенням виконавчого комітету Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області за №668 від 30.10.2024 року (а.с.87, 88-92).

Судом також встановлено, що сторони по справі після розірвання шлюбу створили нові сім`ї. Відповідач ОСОБА_2 виїхав на тимчасові заробітки за межі території України, а ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_15 проживають в Одеській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 3 статті 4 СК України встановлено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї.

Згідно із вимогами ч. 1-3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї та забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Відповідно до вимог ст. 150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Як визначено положеннями ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18, Постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, провадження № 61-4022 св 19).

Такі ж роз`яснення щодо можливості застосування виключного заходу впливу на батьків містяться у п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", де також зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена у ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Суд, перевіряючи наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, встановлює, в тому числі, чи ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є винною поведінкою батька та свідомим нехтуванням ним своїми обов`язками.

Суд також бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини про те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, в якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (пункт 48 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, суд при вирішенні даного спору зважає на те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батька.

Доведення ж обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, про що зазначено у позовній заяві, покладено на позивача, який в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за місцем проживання в с. Битків Надвірнянського району характеризується позитивно, згідно пояснень його цивільної дружини ОСОБА_12 , у травні 2021 року виїхав у Польшу на тимчасові заробітки, з того часу в Україну не повертався. Під час проведеної у телефонному режимі бесіди начальника служби у справах дітей Пасічнянської сільської ради, ОСОБА_2 заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, вказав що регулярно сплачує аліменти на утримання сина, натомість позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином.

Відповідач також особисто зв`язався в телефонному режимі зі службою у справах дітей Курісовської сільської ради, та повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав та надіслав письмове пояснення.

Факт сплати відповідачем аліментів на утримання малолітнього сина позивачкою не заперечується.

Суд не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер. У висновку наявні пояснення відповідача про те, що він заперечує щодо позбавлення його батьківських прав.

Даючи оцінку встановленим по справі обставинам в їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стороною позивачки не надано беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, щодо виховання та утримання дитини. Натомість встановлено, що відповідач не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на відновлення відносин з ним.Позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

Посилання представника апелянта на те, що судом не взято до уваги висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.05.2023 у справі №607/2631/15-ц, про те, що перебування особи за кордоном не звільняє його від виконання батьківських обов`язків та, за наявності бажання, не є перешкодою для спілкування з дитиною за допомогою існуючих засобів комунікації, не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі суд, окрім іншого, дійшов висновку, що наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, проте сукупність встановлених під час розгляду справи обставин підтверджує ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Також наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини не свідчить про намір особи на відновлення відносин з сином та зацікавленість у наявності засобів для життя, навчання і розвитку дитини.

Натомість у справі, яка переглядається, таких обставин судами встановлено не було, що свідчить про те, що справи хоча і мають подібний предмет і підстави позову, проте є різними у зв`язку з відмінними фактичними обставинами.

Відмінними є обставини у справі №459/3411/18 (постанова Верховного Суду від 29.09.2021), так, у постанові суду, на яку посилається апелянт, зазначено про те, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що відповідач у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, застосовував до дитини фізичне насильство, що спричинило дитині тілесні ушкодження, а тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Отже такий висновок сформовано судом за сукупності інших обставин ніж у справі яка є предметом апеляційного перегляду.

У справі №203/4279/20 від 13.09.2023 року Верховний Суд зазначив, що сплата боргу за аліментами, не проявляючи по відношенню до дитини жодних інших дій щодо виховання спілкування, що є його обов?язком, не маючи бажання побачитись з дитиною, приймати участь в її вихованні, не може свідчити про те, що відповідач бажає почати спілкування з сином та не бажає позбавлення його батьківських прав. Разом з тим встановлено, що відповідач своєю поведінкою підтверджує, що її змінити у кращий бік неможливо, свідомо ухиляючись від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини, яка не знає його як батька.

Таких обставин у справі, що розглядається - не встановлено.

Крім того, представник апелянта посилався на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 №203/3505/19 про те, що позбавлення батьківських прав батька чи матері , які починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини.

У справі, що переглядається, встановивши, що позивачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження свідомого та винного нехтування батьком своїми обов`язками відносно дитини, прийнявши до уваги, що відповідач активно заперечує проти позбавлення батьківських прав і має інтерес щодо участі у вихованні сина, який не може бути повною мірою реалізований унаслідок його вимушеного перебування за кордоном, а також урахувавши, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу на батьків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чумаченко Святослава Олександровича залишити без задоволення, а заочне рішення Надвіряннського районного суду від 26 грудня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин