ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/5081/24
Провадження № 22-ц/821/274/25
Категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2024 року (ухваленого під головуванням судді Стеценко О.С. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

22 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.03.2020 розірвано шлюб між нею та відповідачем.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу,вказує позивачка, син проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає, тому позивач вимушена звернутися до суду.

Враховуючи наведене, позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 12 000 грн. щомісячно з 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2024 року позов - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 6 000 грн. щомісячно, починаючи з 22.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позивачка не довела суду належними та допустимими доказами, що відповідач може сплачувати аліменти у сумі 12 000,00 грн. щомісячно, зокрема, не надано доказів на підтвердження ані свого матеріального стану, ані матеріального стану відповідача.

Водночас суд вважав, що оскільки відповідач є особою працездатного віку і за законом зобов`язаний утримувати свого неповнолітнього сина, який проживає окремо від нього, до досягнення ним повноліття, то позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню частково у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для його належного фізичного, духовного та морального розвитку та сприятиме гармонійному розвитку дитини.

Даний розмір аліментів суд вважав достатнім, обґрунтованим та законним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 24 грудня 2024 року ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції постановленим із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просив змінити рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2024 року, змінивши спосіб стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано перебування на утриманні ОСОБА_2 його матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка з початку війни потребує постійного стороннього догляду.

Крім того, судом першої інстанції не враховано незадовільний стан здоров`я відповідача, який потребує значних коштів на лікування.

Стверджує, що відсутні докази перебування та проживання сина ОСОБА_5 за кордоном в Чеській Республіці разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Також скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що позивачкою чиняться перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 24 лютого 2025 року, представник ОСОБА_1 адвокат Петруніна В.В., вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухваленим відповідно до вимог закону та на підставі доказів, наданих сторонами по справі, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку та має обов`язок з утримання неповнолітнього сина, при цьому, врахував, що розмір аліментів у сумі 6 000,00 грн. не буде надмірним тягарем для відповідача та є достатнім для забезпечення дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 610.

Усвідомлюючи, що дитина потребує постійної батьківської уваги та допомоги, відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає.

Позивачка звернулась до суду 22 квітня 2024 року з проханням стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 12000 гривень щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і до досягнення ним повноліття.

До матеріалів справи додані копії паспортних документів для виїзду за кордон ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджують перебування позивача та дитини в Чеській Республіці.

Правилами ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Крім того, частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача аліментів, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається із вказаних норм закону, спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором позивача, на утримання дитини, з якою вказана особа проживає.

Згідно з ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Отже, законодавець надав право вибору способу стягнення аліментів лише тому з батьків, разом з яким проживає дитина.

Оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачкою обраний спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, і вказані вимоги нею не змінювалися у встановленому законом порядку, розмір аліментів на утримання дитини має визначатися саме в твердій грошовій сумі.

Таким чином, визнання відповідачем позовних вимог у частці від його доходу не має правового значення, оскільки, як зазначалось вище, вибір способу стягнення аліментів статтею 181 СК України наданий лише тому з батьків, разом з яким проживає дитина, а не платнику аліментів.

Оскільки відповідач є платником аліментів, які присуджені у твердій грошовій сумі, а не у частці від його доходу, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч.3 ст.181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

При визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що дитина сторін проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні, а також, що відповідач є особою працездатного віку та має обов`язок брати участь в утриманні свого неповнолітнього сина,оскільки батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі 6000,00 грн. щомісячно, , починаючи з 22.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що відповідач не здійснює підприємницьку діяльність, при відсутності доказів на підтвердження у нього іншого доходу чи наявності рухомого та нерухомого майна, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки відсутність можливості працевлаштування відповідача та не надання позивачкою доказів наявності у платника аліментів іншого майна у власності не може бути обставиною, яка б звільнила відповідача від обов`язку зі сплати аліментів.

Також відповідачем не надано достатніх доказів про перебування на його утриманні матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отримання пенсійних виплат не свідчить про те, що вказана особа потребує постійного стороннього догляду, та/або перебуває на утриманні.

Колегія суддів також відхиляє твердження ОСОБА_2 про погіршення стану здоров`я, оскільки надані суду докази лише засвідчують факт звернення останнього до сімейного лікаря з певними скаргами, проте, жодним чином не вказують на об`єктивну неможливість відповідача сплачувати аліменти у присудженому розмірі.

Крім того, відповідач не надав доказів неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині не заслуговують на увагу.

Разом з тим, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).

Апеляційний суд не надає оцінку доводам скаржника про те, що позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки наведене не є предметом розгляду справи про стягнення аліментів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у визначеному розмірі є обґрунтованими, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко