Справа № 199/9604/24
(2/199/915/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2023 року її цивільний позов до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на частку у спільному майні, поділ майна задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2017 по 2023 року. Визнано за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , 2005 року випуску, без його реального поділу. Визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , 2005 року випуску, без його реального поділу. Рішення суду набрало законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та не оскаржено в апеляційному порядку.

Сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного автомобіля Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , 2005 року випуску, вартість якого згідно висновку експерта за результатами автотоварознавчого дослідження № 07-04 складеного 20.07.2023 року середня ринкова вартість автомобіля «VOLKSWAGEN» моделі TRANSPORTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , без врахування технічного стану та КТЗ, станом на 20.07.2023 складає 212 460,00грн.

Позивач посилається на те, що оскільки автомобіль був придбаний сторонами у період шлюбу та сумісного проживання, воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності. Просила суд поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля «VOLKSWAGEN» моделі TRANSPORTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 . А також стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в рахунок вартості 1/2 ідеальної частки автомобіля «VOLKSWAGEN» моделі TRANSPORTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 в розмірі 106230,00 грн., які будуть переведені при наданні інформації на вказаний судом депозитний рахунок Управління державної судової адміністрації в Дніпропетровській області.

Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року відкрито провадження по даній справі.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на частку у спільному майні, поділ майна задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2017 по 2023 року. Визнано за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , 2005 року випуску, без його реального поділу. Визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , 2005 року випуску, без його реального поділу. Рішення суду набрало законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та не оскаржено в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно висновку експерта за результатами автотоварознавчого дослідження № 07-04 складеного 20.07.2023 року середня ринкова вартість автомобіля «VOLKSWAGEN» моделі TRANSPORTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , без врахування технічного стану та КТЗ, станом на 20.07.2023 складає 212460,00 грн.

Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, колегія суддів робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).

Заявлені вимоги позивача, пов`язані зі стягненням саме з неї в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля, проте відповідна сума на депозитний рахунок суду позивачем внесена не була, Крім того, позивачем ставиться питання про поділ спільної сумісної власності подружжя, у той час як така власність вже поділена відповідно до рішення Добропільського міськрайсуду Донецької області від 08.09.2023 і спірний автомобіль належить сторонам на праві спільної часткової власності, позовна вимога про припинення права власності відповідача на частку у спільному майні згідно ст. 365 ЦК України позивачем не заявлена. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 81, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,- відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня складання повного рішення апеляційної скарги.

Суддя Руденко В.В.