Справа № 309/4000/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Чепки В. В., за участі секретаря судового засідання Авдєєвої К. Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Хустського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 21.08.2024 вказану справу передано за підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Позивач позовну заяву мотивує тим, що 24.02.2022 розпочалась військова агресія російської федерації проти України. Внаслідок початку бойових дій на території Київської області та міста Києва, позивачем - ОСОБА_1 було евакуйовано його сім`ю в безпечне місце, до м. Хуст Закарпатської області. Після чого, 28.02.2022 на виконання вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік. Того ж дня ОСОБА_1 було вручено повістку з вимогою прибути з речами до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08 год.00 хв. 01.03.2022, а вранці 02.03.2022 позивача було доставлено до військової частини НОМЕР_1 для проходження навчання та подальшого проходження військової служби, де він проходить військову службу по теперішній час.

ОСОБА_1 зазначає, що 01.03.2022 його було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період до Збройних сил України. Проте, позивач вказує, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 по справі №160/72/23 (рішення набрало законної сили 20.09.2023 (Постанова Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/72/23, провадження № 852/9627/23 від 02.01.2023), вищевказаний призов його на військову службу було визнано протиправним, в результаті чого було скасовано наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 № 7 від 02.03.2022 в частині, яка стосуються ОСОБА_1 . На його звернення від 18.06.2023 на електронну адресу до ІНФОРМАЦІЯ_3 , про надання завіреної копії вищезазначеного наказу № 7 від 02.03.2022, не було відреаговано (не надано у встановленому законодавством порядку відповіді.)

Зазначає, що внаслідок незаконного рішення та дій державної влади ( в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) позивачу було завдано (та продовжує завдаватися) моральної шкоди та душевних страждань, а саме: ОСОБА_1 постійно перебуває в психічному напруженні через незаконний призив на військову службу в результаті прийняття протиправного нормативно-правового акту відносно нього, оскільки знаходиться на військових об`єктах, де також перебувають інші люди зі зброєю, при цьому вони не завжди врівноважені. Так, після ракетної атаки від 22.03.2022 на військову частину, в яку був направлений позивач, в результаті якої загинули військовослужбовці, він постійно зазнає глибоких моральних та душевних страждань, та в наслідок подібних ракетних обстрілів знаходиться в перенапруженому психоемоційному стані, через усвідомлення ймовірної загибелі. Зазначає, що у зв`язку з вищенаведеним, стан його здоров`я сильно погіршується, ним набуто гіпертонічну та інші хвороби, які відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 27.10.2023 визнані пов`язаними з проходженням військової служби. Так, в позивача постійно, після сигналу повітряної тривоги підвищується тиск, виникає паніка та страх, перед очима постають події днів, коли він підпав під ракетні обстріли та атаки БПЛА. Через специфіку військової служби ОСОБА_1 перебуває в постійному стресі, оскільки не має достатньо часу для звичних йому занять фізичною культурою та підтримання стану здоров`я на належному рівні.

Зазначає, що його соціальні зв`язки зруйновано, через постійну відсутність вдома та спроможність фінансового забезпечення, сім`я ОСОБА_1 руйнується. Окрім того, страждає у зв`язку з тим, що рідко бачить матір, якій 70 років, і не може допомагати останній у побуті та з лікуванням. Вважає, що внаслідок незаконних дій ІНФОРМАЦІЯ_3 втратив чистого доходу на суму 133633,03 грн, оскільки розмір його заробітної плати за 2021 р. на цивільній роботі значно перевищував розмір його грошового забезпечення за 2023р. під час несення військової служби.

На підставі вищевикладеного, просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 відшкодувати йому моральну шкоду, спричинену діями ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 4 000 000 грн.

У судове засідання позивач в черговий раз не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені належними і допустимими доказами, тому відповідач дані вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні повністю. Зазначає, що право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Так, позивач був призваний по загальній мобілізації 01.03.2022, тобто на шостий день повномасштабного вторгнення рф на територію України, та направлений для проходження навчання та подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 , де проходить службу по теперішній час на посаді інструктора. Призов позивача на військову службу по мобілізації здійснено з дотриманням чинних, на той час, нормативних документів, а тому дії ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також військової частини НОМЕР_1 щодо проведення медичного огляду за спрощеною процедурою не можна вважати незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади в контексті положень ч. 1 ст. 1175 ЦК України. Наголошує, що в лютому та березні 2022 року, в ІНФОРМАЦІЯ_5 були лише черги громадян добровольців, які свідомо йшли на захист своєї держави від агресивних дій окупантів, у зв`язку з критичною безпековою ситуацією в країні.

Щодо стану здоров`я позивача, який погіршився після його призову та зазнаних внаслідок цього душевних і моральних страждань, відповідач зазначає наступне. Так, ОСОБА_1 не наводить достатніх та допустимих доказів, щодо даних фактів, не вказує, коли та де він приймав участь у бойових діях, внаслідок яких зазнав моральних страждань, через постійне перебування в психічному напруженні та можливості загинути в будь-яку мить. Не надав жодних доказів, як підтвердження наявності звернень до командування військової частини НОМЕР_1 з приводу лікування у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Окрім того, відповідно до ст. 11 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Очевидно, що причинний зв`язок між шкодою здоров`ю позивача і діями посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутній.

Відповідач зазначає, що на всій території України безперервно вчиняються численні акти геноциду Українського народу, бомбардування цивільних об`єктів інфраструктури, частина території знаходиться під тимчасовою окупацією, ризик загинути в будь-яку мить, перебування в психічному напруженні розповсюджується на кожного громадянина України, як цивільного, так і військового, як дорослого так і дитини на всій території України. Отже доводи позивача є голослівними, суб`єктивними та носять здебільшого емоційний характер, так як позивачем не наведено причинно-наслідкового зв`язку між порушенням та настанням шкоди.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить до наступних висновків.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 та Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», в Україні уведено правовий режим воєнного стану та загальна мобілізація, які тривають по теперішній час.

Відповідно до п. 2 Загальних питань Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Відповідно до п. 7 Загальних питань вказаного Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

З огляду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 , яким було винесено скасований згідно з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 160/72/23 у частині наказ № 7 від 02.03.2022, підпорядковується ІНФОРМАЦІЯ_7 , суд констатує, що ІНФОРМАЦІЯ_8 є належним відповідачем за поданою позовною заявою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було призвано на військову службу під час мобілізації, відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 № 7 від 02.03.2022.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 160/72/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання дій протиправними, вищевказану позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 №7 від 02.03.2022 року в частині, яка стосується ОСОБА_1 . В задоволенні решти вимог позивача відмовлено.

Підставою для визнання протиправним та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 № 7 від 02.03.2022 в частині, яка стосується ОСОБА_1 , було встановлення судом того, що ІНФОРМАЦІЯ_5 під час призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації у порушення законодавства України протиправно не проведено його медичний огляд та не винесено відповідну постанову військово-лікарської комісії. Рішення набуло законної сили 21.09.2023.

Суд встановив, що з 02.03.2022 по теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частин НОМЕР_1 на посаді інструктора.

За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, у ході розгляду справи, суду слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 містить висновки, що … [зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини].

У постанові від 30 листопада 2021 року у справі № 296/9400/20 Верховний Суд виснував про те, що … [сам по собі факт того, що судовим рішенням визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у користування земельної ділянки, не свідчить про наявність заподіяння шкоди позивачу].

Дослідивши матеріали цієї справи суд встановив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 160/72/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано протиправним та скасовано наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 №7 від 02.03.2022 року в частині, яка стосується ОСОБА_1 з огляду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 під час призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації у порушення законодавства України протиправно не проведено його медичний огляд та не винесено відповідну постанову військово-лікарської комісії.

Водночас суд констатує, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачу заподіяно моральну шкоду, внаслідок винесення наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №7 від 02.03.2022 року в частині, яка стосується ОСОБА_1 .

Загальні труднощі та загрози, психічне напруження, яких зазнає позивач у зв`язку з проходженням військової служби у Збройних силах України та виконання ним свого громадянського обов`язку щодо захисту Батьківщини, а також нижча заробітна плата, яку позивач, отримує під час несення військової служби, у порівнянні з заробітком, який він отримував за попереднім місцем роботи, не можуть вважатися обставинами заподіяння моральної шкоди.

Окрім того слід додати, що від початку повномасштабної військової агресії росії проти України на всій території країни безперервно відбуваються численні обстріли об`єктів цивільної інфраструктури, у зв`язку з чим оголошуються повітряні тривоги, частина земель залишається під тимчасовою окупацією. Деякі міста та села повністю знищені, а кожен громадянин України - як цивільний, так і військовий, незалежно від віку - живе в умовах постійної небезпеки та психологічного напруження.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, насамперед потрібно звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилася моральна шкода, що саме спричинило її, і в чому проявляється взаємозв`язок завданої шкоди з протиправними діями відповідача.

Приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст..ст.10,12,76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце знаходження АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлений 28 лютого 2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області В. В. Чепка