"27" лютого 2025 р. Справа № 363/815/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Шубочкіна Т.В., вирішуючи питання про відкриття наказного провадження за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із заявою про видачу судового наказу в якому просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі даної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 . Добровільно належної матеріальної допомоги ОСОБА_2 для забезпечення сина не надає, від виконання батьківських обов`язків ухиляється, хоч і має можливість утримувати дитину, оскільки працездатна, працевлаштована. Разом з тим, витрати на утримання дитини, зокрема, на придбання продуктів харчування, одяг, взуття, лікування та інше є значними.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру,щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно з вимогами частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Статтею 161 ЦПК України встановлено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; а також вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (п.п. 4, 5 ч.1 ст. 161 ЦПК України).

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (частина друга статті 167 ЦПК України).

Згідно з п.п. 4 та ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються та перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тлумачення зазначених норм дозволяє виснувати, що право ініціювати судовий розгляд справи про стягнення аліментів має той з батьків, разом з яким проживає дитина. На підтвердження цієї обставини заявник має надати належні, допустимі і достовірні докази.

Як роз`яснено в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2012р., наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

Спір про право являє собою суперечність, зовнішній вияв неспівпадіння в правових переконаннях сторін щодо існуючих прав та обов`язків або з приводу наявності (відсутності) правовідносин чи їх змісту та викликана цим неспівпадінням протилежна їх поведінка.

Під безспірністю вимог слід розуміти наявність достатніх та належних доказів високого ступеню достовірності, що визначають обґрунтованість вимог стягувача та малоймовірність захисту боржника.

На підтвердження права на аліменти на утримання дитини заявник повинен подати докази, що дитина проживає разом з ним та перебуває на його одноособовому утриманні.

Заявником до заяви про видачу судового наказу не долучено безспірних доказів, які б свідчили, що дитина проживає разом з заявником та знаходиться на його повному/одноособовому утриманні, і що саме йому належить право вимоги стягнення аліментів на утримання дитини.

З огляду на те, що наказне провадження є особливим видом цивільного судочинства (головною ознакою якого є безспірність правовідносин), разом з тим, беручи до уваги, що у спірних правовідносинах існує спір про право, при розгляді якого мають бути враховані інтереси обох дітей ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), суд вважає, що у даному випадку у ОСОБА_1 не виникло безспірного права грошової вимоги, а саме права на стягнення аліментів, а відтак у задоволенні вказаної заяви слід відмовити, а доводи викладені в заяві про видачу судового наказу потребують додаткового дослідження.

Роз`яснити заявнику, що він має право звернутися до суду з вимогою про сплату аліментів в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 165, 166, 261, 353, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Роз`яснити заявнику, його право звернутися до суду з такими самими вимогами в порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на апеляційне оскарження.

Суддя Т.В. Шубочкіна