ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м.Суми

Справа №591/807/24

Номер провадження 22-ц/816/259/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Турченка Сергія Петровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Сумбуд», ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Турченком Сергієм Петровичем,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 травня 2024 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми, повний текст рішення виготовлено 03 червня 2024 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Турченка С.П. звернулася до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги мотивує тим, що 30 червня 2020 року між позивачкою та Приватним акціонерним товариством «Сумбуд» (далі АТ «Сумбуд») було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 50, за умовами якого відповідач продає, а покупець придбаває майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , замовником будівництва якого є продавець. Ціна майнових прав на об`єкт нерухомості на дату укладення договору складає 831 500 грн 00 коп. Відповідач згідно договору зобов`язався завершити будівництво та здачу в експлуатацію об`єкта у встановлений договором строк ІІ квартал 2021 року. Позивачка свої зобов`язання за договором виконала в повному обсязі, здійснила повну оплату за договором частинами відповідно до графіку, визначеного договором в загальній сумі 831 500 грн.

Зазначає, що відповідач в порушення умов договору не виконав взятого на себе зобов`язання перед позивачкою щодо здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, істотно прострочив визначений п. 2.4 договору строк здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, не передав позивачці об`єкт нерухомості та не надав їй документів необхідних для реєстрації права власності на нерухоме майно.

Вважає наявними підстави для застосування до відповідача відповідальності, визначеної ч. 5 ст. 10 «Про захист прав споживачів», а саме стягнення пені. Крім того, оскільки позивачка здійснила попередню оплату за договором, тому наявні підстави для стягнення процентів за користування сумою попередньої оплати, нарахованими з 30 серпня 2021 року по 22 січня 2024 року. Крім того, відповідач більше двох з половиною років не виконує зобов`язання за договором, будинок в експлуатацію не зданий, така бездіяльність стала причиною тривалої невизначеності позивачки щодо можливості одержання у власність наперед оплаченої квартири, що спричинило позивачці моральні страждання. Позивачку не було повідомлено про наявність об`єктивних підстав для перенесення строку завершення будівництва. Відповідач не виконує зобов`язання протягом тривалого часу, тому належним способом захисту вважає зобов`язання відповідача виконати умови договору, зокрема стосовно завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію і передачі позивачці об`єкта нерухомості як власнику майнових прав.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з АТ «Сумбуд» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 2 037 330 грн за прострочення виконання зобов`язання згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 50, відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 372 593,97 грн, моральну шкоду в розмірі 300 000 грн; зобов`язати АТ «Сумбуд» виконати умови Договору купівлі-продажу майнових прав № 50 від 30 червня 2020 року, укладеного із ОСОБА_1 , а саме зобов`язати АТ «Сумбуд» завершити будівництво житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і передати ОСОБА_1 об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_3 , як власнику майнових прав на зазначений об`єкт нерухомості відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав № 50 від 30 червня 2020 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано АТ «Сумбуд» виконати умови Договору купівлі-продажу майнових прав № 50 від 30 червня 2020 року, укладеного із ОСОБА_1 : завершити будівництво житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і передати ОСОБА_1 об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_3 , як власнику майнових прав на зазначений об`єкт нерухомості відповідно до умов Договору купівлі-продажу майнових прав № 50 від 30 червня 2020 року.

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з необгрунтованістю.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Сумбуд», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що будівництво корпусу 24/2 по АДРЕСА_4 не завершено, тому цей новостворений об`єкт в експлуатацію не введено. Тому вважає, що обов`язок відповідача щодо передання нерухомого майна позивачу на момент подання позову та ухвалення оскаржуваного рішення не настав.

Наголошує на тому, що навіть після закінчення будівництва та введення корпусу № 24/2 в експлуатацію відповідач не може передати позивачу квартиру АДРЕСА_5 , оскільки квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридичного статусу об`єкта цивільних правовідносин після державної реєстрації.

Для реалізації власних намірів позивачки по реєстрації прав на нерухоме майно, інвестором будівництва якого він є, відповідач не повинен вчиняти жодних дій, крім введення в експлуатацію корпусу 24/2 у АДРЕСА_4 та державної реєстрації цього юридичного факту у відповідному державному реєстрі. Закінчення будівництва залежить не лише від факту виконання позивачкою власного обов`язку по інвестуванню будівництва, а і від виконання цього ж обов`язку іншими інвесторами.

Вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту, з яким погодився суд першої інстанції, не є ефективним, оскільки позивачка не зможе відновити порушене право у встановленому законом порядку після набрання рішенням суду законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Турченком С.П., не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог щодо стягнення пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами та моральної шкоди, та посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині цих позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення вказаних вимог; в іншій частині залишити рішення суду без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що договір містить пункти, що встановлюють зобов`язання сторін, які відповідають природі договору будівельного підряду, в тому числі містять формулювання із відповідних правових норм цивільного законодавства, якими регулюється будівельний підряд. Тобто договір купівлі-продажу майнових прав в даному випадку містить елементи договору підряду, зокрема зобов`язання відповідача про виконання робіт.

На думку скаржника, враховуючи істотну відмінність у фактичних обставинах справи, правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 759/9026/21 не може бути застосована.

Суд безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені з підстав неможливості застосування ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також не погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами. Зазначає, що судом не враховано та не оцінено доводи позову, що укладений між сторонами договір не передбачає автоматичного переходу права власності на майнові права у разі повної оплати їх вартості. В силу договору передача майнових прав за договором відбувається шляхом складання відповідного двостороннього акту. Доказів передачі майнових прав за відповідним актом відповідач до суду не надав, а отже не довів передачу в належний спосіб предмету договору купівлі-продажу покупцю. Висновки суду, що за змістом положень договору не випливає, що вартість майнових прав на квартиру є попередньою оплатою, не вмотивовані. Судом не наведено, які правові норми були покладені в основу даного висновку та не роз`яснено, як суд трактує термін «попередня оплата» і чому він не застосовується до спірних договірних відносин сторін у цій справі. Вважає, що суд неправильно застосував норму ч. 1 ст. 693 ЦК України.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди зазначає, що суд не застосував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/3509/18. Крім того, суд, встановивши, що в оскаржуваному рішенні договором були визначені строки завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, які були порушені відповідачем, необґрунтовано відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, мотивуючи це відсутністю порушень тих самих умов договору. Позивачка мала правомірні очікування щодо строків закінчення будівництва об`єкту відповідно до встановлених договором, а згодом і передачі такого об`єкту у встановлений п. 5.2 договору, а не «орієнтовний» строк, як про це зазначив суд в оскаржуваному рішенні. В позовній заяві детально обґрунтовано правові та фактичні підстави для відшкодування понесеної моральної шкоди, які суд належним чином не оцінив.

Учасники справи правом подати відзиви на апеляційні скарги у встановлений судом строк не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав доводи її апеляційної скарги та заперечив проти апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «Сумбуд» задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Турченком С.П., підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2020 року між АТ «Сумбуд» та позивачкою укладено договір купівлі-продажу майнових прав №50, предметом за цим договором є майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_6 (а.с.8-11).

Відповідно до п. 2.1 договору майнові права продавця на об`єкт нерухомості, які належать продавцю та відчужуються покупцю відповідно до умов договору полягають у праві набути право власності на об`єкт нерухомості після введення в експлуатацію об`єкта будівництва та оформити відповідні правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості.

Згідно п. 2.4 договору плановий термін завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва ІІ квартал 2021 року.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що покупець майнових прав на об`єкт нерухомості реалізує (здійснює) такі права шляхом отримання об`єкта нерухомості за актом прийому передачі, набуття та оформлення права власності на об`єкт нерухомості шляхом здійснення державної реєстрації права власності на такий об`єкт з отриманням правовстановлюючих документів.

Відповідно до пункту 3.2 зазначеного договору продавець здійснює передачу майнових прав на об`єкт нерухомості та безпосередньо об`єкт нерухомості в порядку та на умовах, визначених у статті 5 цього договору, за умови належного і повного виконання покупцем всіх прийнятих на себе зобов`язань за даним договором.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що продавець зобов`язується за свій рахунок забезпечити будівництво та введення в експлуатацію об`єкта будівництва. Будівництво об`єкта може здійснюватися безпосередньо як продавцем, так і третіми особами, залученими продавцем. Продавець несе відповідальність за строки завершення будівництва, визначені в п. 2.4 цього договору, та, відповідно за можливість вчасної реалізації покупцем придбаних майнових прав.

Згідно п. 4.1 договору ціна майнових прав на об`єкт нерухомості складає 831 500 грн, у тому числі ПДВ 138 583,33 грн. Сплата грошових коштів шляхом банківського переказу на поточний рахунок продавця або внесення готівки в строк до 31 травня 2021 року (п. 4.2 договору).

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 зазначеного договору, передача покупцю права власності на майнові права на об`єкт нерухомості здійснюється за двостороннім актом прийому-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості, який підписується повноважними представниками сторін впродовж 2 днів з моменту сплати 100 відсотків ціни майнових прав, визначеної п. 4.1 цього договору.

Передача об`єкта нерухомості покупцю як власнику майнових прав на об`єкт нерухомості здійснюється після введення об`єкта будівництва в експлуатацію, що підтверджується отриманим сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об`єкта/ зареєстрованою декларацією про готовність об`єкта до експлуатації. Передача об`єкта нерухомості покупцю проводиться по акту прийому-передачі об`єкта нерухомості, який підписується повноважними представниками сторін не пізніше ніж через 60 календарних днів з дня настання кожної з наступних подій: 1) закінчення робіт з надання об`єкту нерухомості обумовленого цим договором стану, в тому числі оздоблювальних робіт; 2) введення об`єкта будівництва в експлуатацію; 3) проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомості бюро технічної інвентаризації і виготовлення технічного паспорту на об`єкт нерухомості (а.с. 8-12).

Згідно п. 7.2 належним виконанням зобов`язання продавця з передачі покупцю об`єкта нерухомості, вказаного в п. 2.1 договору, сторони вважають підписання двостороннього акту прийому-передачі об`єкта нерухомості в строк, вказаний в ст. 5 цього договору, за винятком випадків, вказаних в п. 5.5 договору.

Відповідно до наданих копій квитанцій позивачкою було до 05 травня 2021 року сплачено відповідачу за даним договором ціну майнових прав у загальному розмірі 831 500 грн (а.с. 14-19).

Згідно з довідкою про 100 (сто) відсоткове виконання обов`язків покупця від 09 січня 2024 року, виданою АТ «Сумбуд», позивачка згідно з договором купівлі-продажу майнових прав №50 від 03 лютого 2021 року від 30 червня 2020 року оплатила 67,64 кв. м загальною площею об`єкта інвестування і виконала всі свої обов`язки, пов`язані з цим договором (а.с. 20).

Відповідно до звіту, складеного ТОВ «Оціночна фірма «Юніт» на замовлення позивачки, збитки ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання умов договору купівлі продажу майнових прав склали 2 037 330 грн. Дані збитки розраховані як неотриманий за період з 30 червня 2021 року по дату оцінки (10 січня 2024 року) дохід від інвестування у житлову нерухомість (а.с. 21-44).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено положення умов договору щодо запланованого терміну завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, а відтак і не передано позивачці квартиру, що в цілому призвело до порушення прав позивачки як добросовісного інвестора, який належним чином виконав договірні зобов`язання. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині зобов`язання відповідача виконати умови договору купівлі-продажу майнових прав, а саме завершити будівництво житлового будинку і передати позивачці об`єкт нерухомості квартиру, як власнику майнових прав на зазначений об`єкт нерухомості є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Особливості купівлі-продажу об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості визначаються законом.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (ч. 1 , 2 ст. 656 ЦК України).

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що будівництво корпусу АДРЕСА_7 не завершено та об`єкт будівництва не введено в експлуатацію.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що заплановий термін завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва ІІ квартал 2021 року. При цьому, у п. 3.4 договору сторони погодили, що продавець зобов`язується за свій рахунок забезпечити будівництво та введення в експлуатацію об`єкта будівництва. Позивачка свій обов`язок щодо сплати ціни майнових прав виконала вчасно і в повному обсязі.

З огляду на те, що відповідач порушив положення умов договору щодо запланованого терміну завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, а відтак і не передав позивачці об`єкт нерухомості (квартиру), на думку колегії суддів, позивачка має право на захист свого порушеного права шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок в натурі, чим спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо обрання позивачкою неефктивного способу захисту.

Виходячи із вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача завершити будівництво і передати позивачці об`єкт нерухомості.

Щодо вимог про стягнення пені.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення пені, суд виходив з того, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, а не договір про виконання робіт (надання послуг), а тому відсутні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

У пункті 95 постанови від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

В даній справі, рішення в якій переглядається, встановлено, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, згідно з умовами якого позивачка зобов`язалася сплатити ціну майнових прав на об`єкт нерухомості, а відповідач передати майнові права на об`єкт нерухомості за двостороннім актом прийому-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості після введення об`єкта будівництва в експлуатацію.

Приписи статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлюють права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг).

Частиною п`ятою зазначеної статті передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

На правовідносини, які виникли на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, стороною яких є фізична особа, метою якої є придбання житла для власних потреб, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє стверджувати, що вона поширюється на договори підряду та договори про надання послуг. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли з договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відсутні правові підстави для стягнення з продавця за договором купівлі-продажу майнових прав пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що така пеня підлягає нарахуванню у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) виконавцями робіт і надавачами послуг, а не продавцями товарів. Способи захисту прав покупця за споживчим договором купівлі-продажу передбачені статтями 8, 9 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказаних висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 759/9026/21 (провадження № 61-10154сво22).

В даній справі, рішення в якій переглядається, суд першої інстанції встановивши, що договір купівлі-продажу майнових прав № 50 від 30 червня 2020 року не є договором підряду чи договором про надання послуг, дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для застосування положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги позивачки, що вказаний договір купівлі-продажу майнових прав містить елементи договору підряду, зокрема зобов`язання відповідача про виконання робіт, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Щодо вимог про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами, суд вказав, що зі змісту договору не випливає, що вартість майнових прав на квартиру є попередньою оплатою товару. Також з матеріалів справи не вбачається, що майнові права не передані покупцю. Відтак до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 3 ст. 693 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Матеріалами справи підтверджується, що отримані від позивачки кошти АТ «Сумбуд» було використано для будівництва об`єкта нерухомості, а тому в даному випадку відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки відсотків за користування чужими грошима на підставі ч. 3 ст. 693 ЦК України.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди.

При зверненні до суду з позовом позивачка ставила питання про відшкодування їй моральної шкоди в розмірі 300 000 грн.

Відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в договорі строк готовності об`єкта будівництва є орієнтовним, а термін передачі права власності на майнові права на квартиру конкретною датою не визначено, а поставлено в залежність від факту прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачці моральну шкоду.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду.

У частині першій статті 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, а саме у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 3, 9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даній справі умовами договору купівлі-продажу майнових прав № 50 від 30 червня 2020 року було визначено заплановий термін завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва ІІ квартал 2021 року. Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що будівництво корпусу АДРЕСА_7 не завершено та об`єкт будівництва не введено в експлуатацію.

Таке тривале невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу майнових прав № 50 від 30 червня 2020 року щодо завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва безумовно спричинило позивачці моральні страждання, невизначеність щодо можливості отримати у власність об`єкт будівництва (квартиру), за яку вона сплатила 831 500 грн, що за твердженням ОСОБА_1 становило значну частину її заощаджень.

З врахуванням характеру та обсягу моральних страждань позивачки, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. А тому вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цієї вимоги, та слід стягнути з АТ «Сумбуд» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України підлягає зміні розподіл судових витрат та слід стягнути з відповідача на користь держави 2422,40 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. Крім того, слід стягнути з відповідача на користь держави 3633,60 грн за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Турченком Сергієм Петровичем, задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 травня 2024 року скасувати в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень 00 копійок.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 травня 2024 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» на користь держави 2422 гривні 40 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» на користь держави 3633 гривні 60 копійок за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова