Провадження № 2/537/846/2025
Справа № 398/7155/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2025 суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мартишева Т.О., розглянувши матеріали позовної заяви акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Кіровоградгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

До Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява АТ «Оператор газорозподільної системи «Кіровоградгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача борг за необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу у розмірі 16 319 грн 88 коп. та судові витрати у розмірі 3 028 грн 00 коп..

Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2025 дана позовна заява, відповідно до ст. 31 ЦПК України, передана за підсудністю на розгляд до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви приходжу до висновку, що дана цивільна справа не підлягає розгляду Крюківським районним судом Полтавської області та має бути передана на розгляд до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2025 дану позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області, за місцем реєстрації відповідача.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_1 до 01.01.2023 була споживачем послуг з розподілу природного газу, які надавалися АТ «Кіровоградгаз» за адресою: АДРЕСА_2 (абонентський рахунок НОМЕР_1 ).

Предметом поданої АТ «Оператор газорозподільної системи «Кіровоградгаз» заяви є зобов`язання, які випливають з послуг розподілу природного газу, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Відповідно до вимог ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, за правилом, встановленим ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року (справа № 638/1988/17, провадження № 61-30812св18), правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 462/7217/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 по справі №911/2390/18 визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Згідно із положеннями діючого цивільного процесуального законодавства України, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону та є підставою для скасування судового рішення.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосувати під час вчинення позову інші норми, що регулюють інші види територіальної підсудності.

Предметом даної заяви є зобов`язання, які випливають з надання послуг АТ «Кіровоградгаз» за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна і тому вказана справа із урахуванням положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України має розглядатися за місцезнаходженням нерухомого майна.

Селище Павлиш Онуфріївської ТГ відноситься до територіальної підсудності Онуфріївського районного суду Кіровоградської області.

Згідно п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищевикладне, а також те, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, яке розташорване в селищі Павлиш на території Олександрійського району, для якого цивільним процесуальним законом встановлено виключну підсудність, суд приходить до висновку, що дана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, а належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Онуфріївського райнного суду Кірловградської області, в зв`язку з чим помилково була передана Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за підсудністю на розгляд Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Стаття 32 ЦПК України встановлює, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Разом з тим, як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах "Верітас проти України" та "Сокуренко та Стригун проти України", суд не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт, Закону України "Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини", інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Поняття "належний суд" включає в себе дві складові: суд як орган судової системи та суд як суддя чи декілька суддів, що становлять його склад. Тобто, належний суд у розумінні належного судового органу може бути позначений поняттям "компетентний суд", що використовується у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, чи поняттям "повноважний суд", що застосовується Законом України "Про судоустрій і статус суддів". Враховуючи те, що поняття "компетенція" є більш широким, доцільнішим є використання терміну "компетентний суд", під яким розуміється суд, наділений компетенцією розглянути ту чи іншу справу, яка підсудна даному суду, відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, компетентний суд є не окремим абстрактним поняттям, а набуває свого значення лише стосовно розгляду та вирішення певної справи чи категорії справ, підсудних цьому судові, саме тих справ, на які поширюється юрисдикція цього суду. Отже, компетентним судом є орган судової системи держави, наділений компетенцією здійснювати правосуддя (юрисдикцією) у справах, що відповідно до закону йому підсудні. Відповідно правом особи на компетентний суд є її нічим не обмежене та безумовне право звернутися до того суду судової системи держави, який наділений відповідною компетенцією щодо розгляду підсудної йому справи.

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що розгляд справи судом з порушенням правил підсудності свідчить про те, що справа розглянута некомпетентним (неповноважним) судом.

Розгляд і вирішення справи неповноважним судом є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (пункт 1 частини 3 статті 376 ЦПК України). А дотримання правил підсудності розгляду справи є однією з складових законності судового рішення.

Тобто розгляд справ з порушенням правил підсудності є грубим порушенням процесуального закону.

З урахуванням наведених положень процесуального закону, а також те, що справа не підсудна Крюківському районному суду м. Кременчука Полтавської області, направлення даної цивільної справи до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області здійснено без дотримання вимог ст. 30, 31 ЦПК України, що порушує права учасників справи на справедливий суд, гарантовані національним законодавством та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та фактично створюють умови, за якими необхідно судом, якому передано справу проводити її розгляд з порушенням правил підсудності, визначених ЦПК України, що не усуває можливих наслідків, передбачених ст.378 ЦПК України, приходжу до висновку про необхідність передання справи на розгляд Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, за місцем знаходження нерухомого майна.

Керуючись ст. 30, 31 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу № 398/7155/24 за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Кіровоградгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передати для розгляду за підсудністю до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений та підписаний 28.02.2025.

Суддя : Т.О. Мартишева