ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1512/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Пічкур А.О.,

за участю

представника позивача Стовбуна О.Й.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмети іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року через систему «Електронний суд» представника АТ «СЕНС БАНК» звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_3 , в якій просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 028/25-434 від 17.10.2007, яка складає 10 671,82 швейцарських франків, з яких сума боргу за кредитом 5 283,93 швейцарських франків, сума боргу за відсотками - 5 387, 89 швейцарських франків, на користь АТ «СЕНС БАНК», шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеною суб`єктом оціночної діяльності.

Позовна заява обґрунтована тим, 17.10.2007 року АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 028/25-434). Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач зобов`язується надати відповідачеві (за договором - позичальникові) кредит у сумі 14 000,00 Швейцарських франків. Відповідно до Договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором від 17.10.2007 року між Кредитором та Іпотекодавцями, якими є - ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, відповідно до якого останні передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира, загальною площею 31,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві, кредит. В свою чергу, Відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 27.06.2024 р. має заборгованість: Сума заборгованості за кредитом 5 283,93 Швейцарських франків Сума заборгованості за відсотками 5 387,89 Швейцарських франків. Оскільки заборгованість за основним договором залишилася непогашеною, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 30.07.2024 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання.

15.10.2024 відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» відмовити, стягнути з позивача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 27 000,00 грн, та моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн. Заперечення щодо позовних вимог обґрунтовані тим, що судами першої та апеляційної інстанції вже неодноразово було вирішено питання щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 028/25-434 від 17.10.2007. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить жодного підтвердження реальності господарської операції, по ньому неможливо вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі та коли вони були нараховані. Зазначив, що у вимозі про дострокове погашення заборгованості було зафіксовано зовсім іншу суму для погашення. ПАТ «Укрсоцбанк» уже використало своє право згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про дострокове стягнення заборгованості за договором, чим змінив строк виконання основного зобов`язання з 16.10.2017 на 27.02.2015. Чим на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Крім того, позивач звернувся до суду з позовом з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності.

11.11.2024 представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2024 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підств, викладених у позові, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріли справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.10.2007 між акціонерним комерційним банком «Укрсоцбанк», перейменованого в подальшому на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір невідновлювальної кредитної лінії №028/25-434, відповідно до умов якого ОСОБА_3 відкрито невідновлювальну кредитну лінію в межах максимального ліміту заборгованості до 14 000 швейцарський франків, зі сплатою 10% річних на строк до 16.1.02017.

Відповідно до п.2.4 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, за фактичну кількість днів користування траншем кредиту у періоді (28-29-30-31/360). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту та/або відповідного траншу кредиту.

Згідно з п.2.4.1 договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Дарницькому відділенні Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» до 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані такі проценти, а також в день погашення заборгованості за кредитом в повній сумі. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з п.2.4 цього договору у попередній робочий день.

Відповідно до п. 3.3.6 договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти в розмірі, визначеному п. 2.4.1 цього договору.

Згідно з пунктом 4.4 договору про надання не відновлювальної кредитної лінії, у разі не виконання позичальником зобов`язань за п.п. 3.3.4-3.3.8 та п.п. 3.3.10-3.3.12 цього договору протягом більше 90 календарних днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Відповідно до положень пункту 7.4 договору кредиту, у разі настання обставин, визначених підпунктами 2.7.3, 3.2.3, 3.3.12, 4.4, 5.4 цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі умови дострокового повернення коштів - предмета позики, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Також судом встановлено, що у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту, 17.10.2007 між АКБ «Укрсоцбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, був укладений та нотаріально посвідчений іпотечний договір № 028/15-570 за яким іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , і належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Відповідно до п. 2.4.3 договору іпотеки, іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 6.3 договору, цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобовязання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку».

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05.10.2018 у справі № 753/13052/17 задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк», стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №028/25-434 від 17.10.2007 у розмірі 223 729 грн 24 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 14.03.2019 рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05.10.2018 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказаним рішенням встановлено, що «З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач 13 січня 2014 року сплатив борг за кредитом в сумі 363,65 швейцарських франків, в тому числі, основну заборгованість за кредитом - 260,00 швейцарських франків та проценти за кредитом - 103,65 швейцарських франків. 26 червня 2014 року відповідач здійснив останній платіж в сумі 770,00 швейцарських франків, в тому числі, основну заборгованість за кредитом в сумі 526,07 швейцарських франків та проценти за кредитом - 243,93 швейцарських франків.

З наведеного слідує, що відповідач з 11 лютого 2014 року не виконує належним чином обов`язків, покладених на нього договором невідновлювальної кредитної лінії, а тому згідно пунктів 4.4, 7.4 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 календарних днів, тобто з 12 травня 2014 року.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 12 травня 2014 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з даним позовом лише 12 липня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Отже, враховуючи, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, про застосування якого ОСОБА_3 подав письмову заяву, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, колегія суддів вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню з підстав пропуску строку позовної даності.»

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.ст. 547, 548 ЦК України).

Зі змісту вищевказаного рішення суду та наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_3 за укладеним ним договором кредиту вбачається, що відповідач неналежно виконував умови щодо повернення кредиту.

Однак суд вважає поданий стороною позивача розрахунок заборгованості в частині нарахування відсотків таким, що протирічить встановленому судом розміру заборгованості та являється в цій частині необґрунтованим. Розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 5 283,93 швейцарських франків суд вважає доведеним.

Разом з тим, згідно ст. ст. 572, 574, 575, 577 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Якщо предметом застави є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Статтями 589, 590 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Під час розгляду справи суд встановив, що позичальник ОСОБА_3 не виконав належним чином умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами, а періоди прострочення (в контексті умов договору кредиту та іпотечного договору) є такими, що надають іпотекодержателю право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, суд враховує, що рішенням суду у справі № 753/13052/17 встановлено що було змінено строки виконання зобов`язання та банк набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме з 12.05.2014, проте з даним позовом звернувся у липні 2024 року, більш ніж через 10 років, тобто звернення відбулось поза межами трьохрічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки "піддається" впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним.

Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 , та ВП ВС від 14.06.2023 р. за №753/13805/16-ц.

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право, сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Частиною 3 статті 267 ЦПК України передбачено, що позовна давність засовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У позовній заяві АТ «СЕНС БАНК» не ставило питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначило.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, суд доходить висновків про застосування строків позовної давності у зв`язку з чим відмовляє у позові саме з цих підстав.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача судові витрати не стягуються, оскілки суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

Що стосується заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Онишко В.М. про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Судові витрати, відповідно до ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, згідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зроблено правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Звертаючись до суду з клопотанням про стягнення судових витрат, заявник просив суд стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 39 500,00 грн.

За даними матеріалів справи та клопотання про стягнення судових витрат на підтвердження розміру судових витрат, які поніс відповідач ОСОБА_1 надано наступні докази, а саме: договір № 17092407 про надання правової допомоги / юридичних послуг від 17.09.2024, укладений між «Центром правової допомоги» та ОСОБА_1 ; квитанцію про сплату 20 000,00 грн на користь «Центру правової допомоги»; Акт виконаних робіт за договором про надання адвокатських послуг від 07.10.2024, підписаний ОСОБА_1 та АО «Захист»; Акт приймання-передачі наданих послуг № 17092407 до договору про надання правової допомоги / юридичних послуг № 17092407; Договір про надання правової допомоги № 1678 від 05.11.2024, укладений між АБ «Романа Сацика» та ОСОБА_1 ; Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги від 05.11.2024; Акт про надання правової допомоги № 1 від 17.02.2025, підписаний Селезньовим І.В. та АБ «Романа Сацика», та квитанцію № 3178281 від 17.02.2025 на суму 12 500,00 грн.

На думку суду, клопотання про стягнення судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 у даній справі підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Враховуючи складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, та поданих позивачем заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу надану Адвокатським бюро «Романа Сацика», пов`язані з розглядом справи у розмірі 12 500, 00 грн.

Що стосується судових витрат на правничу допомогу, надану «Центром правової допомоги» у розмірі 20 000,00 грн та АО «Захист» у розмірі 7 000,00 грн, то суд вважає відмовити у стягненні вказаних кошті. Так з договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 17092407 від 17.09.2024 та Акту приймання-передачі наданих послуг до вказаного договору неможливо встановити у якій саме справі надавалися вказані послуги. Стосовно надання послуг АО «Захист», то до суду не надано примірника договору про надання адвокатських послуг вказаним об`єднанням. Крім того, в Акті приймання-передачі наданих послуг № 17092407 до договору про надання правової допомоги / юридичних послуг № 17092407 та в Акті виконаних робіт за договором про надання адвокатських послуг від 07.10.2024 АО «Захист» зазначено один і той самий вид послуги - підготовка відзиву на позовну заяву.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 137, 141, 211, 223, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмети іпотеки - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500 грн.

Позивач Акціонерне товариство «Сенс банк», , місце знаходження 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, електронна адреса

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 .

Третя особа ОСОБА_3 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено та проголошено 04.03.2025.