КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/4312/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3774/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Неженець-Чеканової Натели Євгенівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року про відмову задоволенні заяви про перегляд судового наказу у складі судді Кошеля Б.І.,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 про перегляд судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2024 року у справі №357/4312/24 за нововиявленими обставинами,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього (малолітнього) сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі віл заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Зазначала, що проживає окремо від боржника разом з їх сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підтвердження проживання разом з дитиною та перебування на її утриманні заявниця долучила договір оренди житла та рішення Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської обл. віл 30.01.2024року № 67.

27 березня 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/ боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 302 грн 80 коп.

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про перегляд судового наказу у справі №357/4312/24 виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , в якій просив скасувати судовий наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2024 року у справі 357/4312/24.

В обґрунтування заяви зазначив, що судовий наказ виданий судом передчасно, безпідставно та незаконно, оскільки ОСОБА_2 не має правових підстав на стягнення на її користь із ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина.

З огляду на те, що судовий наказ про стягнення аліментів був виданий на підставі недостовірних даних та документів, наданих ОСОБА_2 , які не доводять жодним чином факт проживання неповнолітньої дитини із ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 фактично проживає і проживав на момент видачі судового наказу із батьком, а частину тижня він гостює у матері, таке проживання має постійний характер.

Крім того, на даний час в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області розглядається спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини. Доказами, які можуть довести факт проживання неповнолітньої дитини із матір`ю може бути, зокрема, судове рішення про встановлення місця проживання дитини, якого не має. Не зважаючи на роздільне проживання із заявницею, ОСОБА_1 продожовує фінансово утримувати і заявницю, і її доньку від першого шлюбу ОСОБА_5 , оскільки доходи заявниці є не великими, їх не вистачає на забезпечення навіть мінімальних потреб самої ОСОБА_6 , не говорячи вже про потреби малолітнього сина ОСОБА_4 та неповнолітньої доньки ОСОБА_5 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2024 року за нововиявленими обставинами - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Неженець-Чеканова Н.Є. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд за ново виявленими обставинами судового наказу та скасувати судовий наказ виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 27 березня 2024 року; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що нововиявленою обставиною є той факт, що неповнолітній син ОСОБА_3 проживає із скаржником, і лише іноді гостює у матері, тобто право на стягнення аліментів взагалі мати дитини не має.

Зазначено, що з заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина заявницею не долучено будь-яких доказів, що підтверджують факт її сумісного проживання з неповнолітньою дитиною та перебування сина на її утриманні.

Вважає, що заявниця свідомо не повідомила суд про факт проживання неповнолітньої дитини із батьком, а судом при розгляді заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів факт спільного проживання дитини з одним із батьків не досліджувався, що вплинуло на постановлення незаконного рішення.

Вказує, що право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів наявне виключно у того з ким фактично проживає дитина.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Коломієць Т.О. в інтересах ОСОБА_2 просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу доводи якої є безпідставними залишити без задоволення.

Вказує, що скаржником не зазначено, які норми процесуального чи матеріального закону судом застосовано помилково.

Крім того звертає увагу на те, що наявність спору про визначення місця проживання дитини не повинно перешкоджати отриманню нею аліментів. При цьому зазначає, що вказаний спір уже вирішено й рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року у справі № 357/12031/23 визначено місце проживання доньки сторін разом з матір`ю ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Пилюченко І.Г. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Коломієць Т.О. в інтересах ОСОБА_2 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зі справи убачається, що 20 березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього (малолітнього) сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі від заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (а.с. 1-28 т.1).

На підтвердження доказів проживання разом з дитиною та перебування дитини на її утриманні заявниця долучила договір оренди нерухомого майна (квартири) від 30 листопада 2023 року, згідно якого ОСОБА_3 29 червня 2020 року вселився в орендовану квартиру разом з матір`ю та рішення Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської обл. від 30 січня 2024 року № 67 яким установлено факт проживання дитини разом з матір`ю в орендованому житлі та участь батька у її вихованні, а також про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

27 березня 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/ Боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 березня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 302 грн 80 коп (а.с. 35 т.1).

Як установлено, спір про місце проживання дитини вирішено та за результатами його розгляду рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року у справі № 357/12031/23 визначено місце проживання сина сторін разом з матір`ю ОСОБА_7 . На даний час справа перебуває на стадії апеляційного провадження.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами суд першої інстанції вказав, що обставини наявності спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини не є підставою для скасування судового наказу.

За наведеного районний суд вказав, що обставини, на які посилається заявник, суд не може розцінювати як нововиявлені в розумінні положень ст. 423 ЦПК України враховуючи особливий порядок розгляду таких заяв.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина п`ята статті 183 СК України).

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (частина сьома статті 170 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути перегляну то за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним.

Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18, пункт 5.3).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, пункт 26).

З огляду на зазначене необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення. Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним.

Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. russia, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2024 року у справі № 334/6285/23 викладено висновок про те, що "тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника.

Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин". Верховний Суд не одноразово звертав увагу на те, що аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.

До того ж, при вирішенні питання щодо перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, районний суд обґрунтовано врахував, що у своїй судовій практиці Верховний Суд (справа № 264/1739/18 судове рішення Верховного Суду від 18 грудня 2018 року, справа № 359/3012/18 ухвала Верховного Суду від 19 листопада 2018 року) вказує на те, що під ознаки нововиявлених обставин у справі про стягнення аліментів не підпадають наступні обставини: факт спільного проживання боржника зі стягувачем на час подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів; факт утримання боржником сім`ї, у тому числі й факт перебування сторін у шлюбі; добровільне надання батьком допомоги та утримання дітей за його рахунок; перешкоджання дружиною у здійсненні ним батьківського обов`язку; наявність невирішеного спору між сторонами щодо місця проживання дітей та участі батьків у їх вихованні.

В цьому випадку платник аліментів повинен ставити питання зменшення розміру (припинення стягнення) аліментів та в деяких випадках - про стягнення безпідставно стягнених коштів (за аналогією з ч. 2 ст. 82 СК України). Однак відповідно до положень ст. 181 СК України, за рішенням суду аліменти можуть бути присуджені тому з батьків, з яким проживає дитина. Відтак вирішення питання про стягнення аліментів з одного з батьків залежить від встановлення факту з ким із батьків проживають діти. Встановлення цих обставин впливає на вирішення питання про видачу судового наказу

Окрім того, колегія суддів зауважує, що аліменти, які стягнуті за судовим наказом, стосуються утримання неповнолітньої дитини, тому в даному випадку потрібно враховувати й принцип найкращих інтересів дитини, який у разі скасування судового наказу, дотриманим не буде.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують законність й обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Неженець-Чеканової Натели Євгенівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: