У Х В А Л А

05 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 342/94/23

провадження № 61-11747св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Пророка В. В.,

Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Малетин Андрій Ярославович, на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 липня 2024 року в складі суддів Пнівчук О. В., Баркова В. М., Бойчука І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павликівська Г. М., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки площею 2,5196 га кадастровий номер :07:004:0037 в урочищі «СЯМ» та земельної ділянки площею 0,1534 га кадастровий номер :05:002:0165 в урочищі «ЯЙЦЯ».

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Городенківського районного суду від 19 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено та витребувано у ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,5196 га кадастровий номер :07:004:0037 в урочищі «СЯМ» та земельну ділянку, площею 0,1534 га кадастровий номер :05:002:0165 в урочищі «Яйця».

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Городенківського районного суду 19 березня 2024 року скасовано та постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок.

01 липня 2024 року Малетин А. Я. подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій.

Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 липня

2024 року заяву представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн в рахунок витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді.

У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Під час вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді, апеляційний суд взяв до уваги обсяг наданої правової допомоги адвокатом при розгляді справи в апеляційній інстанції, відповідність їх критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, а також те, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, заперечення представника позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, та дійшов висновку, що доведеним та обґрунтованим є відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Вирішуючи питання розподілу витрат в суді першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що заявник в апеляційній скарзі ставила питання про стягнення з позивача 15 000 грн гонорару адвоката, про що зобов`язувалася надати відповідні докази протягом п`яти днів після винесення рішення.

Однак до заяви про ухвалення додаткового рішення таких доказів стороною відповідача надано не було, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви про стягнення судових витрат понесених при розгляді справи в суді першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що посилання заявника на те, що в матеріалах справи наявні докази понесення відповідачем у суді першої інстанції витрат на суму 12 000 грн не заслуговують на увагу, оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не просила стягнути понесені нею витрати з посиланням на відповідні докази в розмірі 12 000 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19 серпня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Малетин А. Я., через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 16 липня 2024 року, в якій просила скасувати вказану постанову в частині відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат в суді першої інстанції та постановити нову постанову, якою вирішити питання щодо такого розподілу.

Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (частину другу

статті 389 ЦК України).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 липня 2024 року

01 жовтня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що в апеляційній скарзі на рішення Городенківського районного суду від 19 березня 2024 року відповідач

ОСОБА_2 , окрім іншого, просила вирішити питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі

15 000 грн, зазначивши, що у разі необхідності докази на підтвердження таких витрат будуть надані до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів після прийняття рішення у справі. Подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідач посилалась на те, що під час перегляду рішення Городенківського районного суду від 19 березня 2024 року, апеляційний суд не вирішив питання розподілу судових витрат в суді першої інстанції, не зважаючи на те, що в матеріалах справи були відповідні докази понесення таких витрат на суму

12 000 грн. При цьому, у своїй заяві позивач просила вирішити питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн. Докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції подані стороною відповідача ще під час розгляду справи судом першої інстанції.

Позиція інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У цій справі предметом позову є витребування земельних ділянок площею

2,5196 га кадастровий номер :07:004:0037 в урочищі «СЯМ» площею 0,1534 га кадастровий номер :05:002:0165 в урочищі «Яйця» загальною вартістю 203 000,00 грн, яка не перевищує двісті п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час звернення з касаційною скаргою

(3028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

У постанові від 25 серпня 2020 року в справі № 910/13737/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися в ціні заявленого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого

2019 року в справі № 907/9/17).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

З матеріалів справи встановлено, що ціна позову (загальна вартість спірних земельних ділянок) становить 203 000,00 грн (висновок про експертні грошові оцінки земельних ділянок площею 2,5196 га кадастровий номер :07:004:0037 в урочищі «СЯМ» та площею 0,1534 га кадастровий номер :05:002:0165 в урочищі «Яйця», складені 08 лютого 2022 року оцінювачем з експертної грошової оцінки земельних ділянок ОСОБА_4 , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача НОМЕР_1 від 31 березня 2018 року), що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою відповідно до закону, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 «Загальні положення» ЦПК України, то її дія поширюється й на стадію касаційного провадження.

Як на підставу касаційного оскарження додаткової постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 16 липня 2024 року заявник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішення питання про розподіл судових витрат є складовою частиною судового рішення відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 та пункту 2 частини п`ятої статті 265 ЦПК України і не змінює віднесення такої справи до категорії малозначних.

Верховний Суд встановив, що провадження за касаційною скаргою у справі, що переглядається, відкрито помилково, оскільки скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, тому дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги, хоча і містять посилання на порушення норм процесуального права, проте зводяться до незгоди із встановленими обставинами та оцінкою доказів під час вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris

(ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня

1997 року, § 36).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну і предмет позову, складність справи і її значення для сторін і суспільства та не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Оскільки Верховний Суд відкрив помилково касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Малетин А. Я., на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 липня 2024 року в справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка не підлягає касаційному оскарженню, то є підстави для закриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційне провадження підлягає закриттю, немає підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Малетин Андрій Ярославович, на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О.Карпенко

В. В. Пророк

В. В. Сердюк