Єдиний унікальний номер 341/152/25
Номер провадження 2/341/283/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представниці позивачки ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

установив

Адвокатка Свирида Г. С. в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу

У позові просить:

- розірвати шлюб, укладений між сторонами, який зареєстрований 18 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 33;

- стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,0 грн та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 18 жовтня 2003 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу є двоє дітей. Старший син повнолітній. Подружнє життя з відповідачем не склалось. Чоловік залишив сім`ю чотири місяці тому, повідомивши позивачці, що не бажає з нею проживати. Між сторонами втрачене взаємне почуття любові, поваги та довіри. Сімейні відносини не підтримують більше чотирьох місяців. Формальна реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивачки. Просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між сторонами.

Ухвалою суду від 29 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження.

Судове засідання призначено на 26 лютого 2025 року.

У судове засідання з`явилась позивачка та її представниця. Відповідач не з`явився, хоча повідомлений про розгляд справи належним чином відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 128 ЦПК України.

31.01.2025 відповідач подав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав. Просить шлюб розірвати, оскільки примирення вважає неможливим, а наміру зберігати шлюб не має. Просить судове засідання проводити за його відсутності.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки такий повідомлений належним чином про судове засідання, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавав, просив розгляд справи здійснювати без його участі.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала з підстав, викладених у позові. Зазначила, що відповідач п`ять місяців тому пішов з дому. Вона просила його повернутись, проте він сказав, що це неможливо. Відповідач дав зрозуміти, що додому не повернеться. Позивачка дізналась, що у відповідача є інша жінка. Також, зазначила, що далі жити зі зрадою та втратою довіри до відповідача не зможе. Вона хоче почати інше життя, а на минулому поставити крапку. Примирення між ними неможливе.

Заслухавши позивачку, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Сторони зареєстрували шлюб 18 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 33, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 7).

У шлюбі народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на цей час є повнолітнім, та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8-9).

Відповідач позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу, що підтверджується його заявою.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Приписами ч. 1 ст. 110 СК України установлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги, відповідач суду не надав, навпаки позов визнав, про що подав відповідну заяву.

Розглядаючи спір, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, що підтверджується письмовою заявою відповідача про визнання ним позову, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером серії АТ № 1091533 від 27 січня 2025 року про надання правничої допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Свиридою Г. С., розрахунком судових витрат та квитанцією від 27 січня 2025 року № 581198 про оплату 1500,0 грн за надання професійної правничої допомоги (а. с. 10 - 14).

Отже, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,0 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а. с. 4).

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі приписів статей 259, 268 ЦПК України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. Складання повного тексту рішення суду відкладено на строк не більш як п`ять днів.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 206, 263, 265, 268, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Розірвати шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 18 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 33.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,0 грн.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2025 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , та місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ