Дата документу 26.02.2025 Справа № 334/9435/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/9435/24 Головуючий у 1-й інстанції: Новікова Н. В.
Провадження № 22-ц/807/453/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Полякова О.З., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича, заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Адміністрація Державної прикордонної служби України, Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про встановлення факту смерті військовослужбовця в районі проведення бойових дій, -

В С Т А Н О В И В:

У листопада 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ковальова Д.В. звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її сина - військовослужбовця в районі проведення бойових дій, яку у листопаді 2024 року уточнила.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначала, що 30 грудня 2022 року її син - ОСОБА_2 був призваний за мобілізацією до лав Державної прикордонної служби України до складу військової частини НОМЕР_1 .

16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло сповіщення №23/13130 про те, що її син зник безвісти 10 вересня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Володимирівка Сумського району Сумської області.

Факт загибелі сина під час виконання бойового завдання підтверджується витягом з висновку службового розслідування та витягом з наказу №2849-АГ командира в/ч № НОМЕР_1 від 06 жовтня 2024 року про проведення службового розслідування причин зникнення безвісти сина та поясненнями побратима її сина, а саме:

- сторінка 6 Витягу з висновку містить пояснення першого заступника начальника першого впс (тип С) приккшр 5 ПРОКЗ капітана ОСОБА_3 - безпосереднього командира загиблого ОСОБА_2 , який особисто брав участь у стрілецькому бою, в ході якого загинув ОСОБА_2 , наступного змісту: «Близько 12:30 - 12:40 в лісосмузі, де знаходилась його група, в кількості 12 військовослужбовців, розпочався стрілецький бій з противником (підрозділ «ахмат»(рф)), в ході якого загинули два військовослужбовці, а саме головний сержант ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Обидва були вбиті ворогом зі стрілецької зброї. Вистрілами в область голови та нижніх кінцівок був вбитий головний сержант ОСОБА_2 , вистрілами в область шиї, а потім від гранати противника був вбитий сержант ОСОБА_4 . Їх тіла знаходяться на території України в районі іп/т НОМЕР_6»;

- сторінка 7 Витягу з висновку містить посилання на пояснення військовослужбовців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які безпосередньо брали участь у стрілецькому бою, в ході якого загинув ОСОБА_2 , які пояснили, що вони особисто бачили поранення та загибель головного сержанта ОСОБА_10 та сержанта ОСОБА_11 .

Тобто, на думку заявниці, матеріалами службового розслідування беззаперечно підтверджено, що шість військовослужбовців безпосередньо підтвердили загибель у бою ОСОБА_2 .

Проте, заявниця ОСОБА_1 свідоцтво про смерть її сина ОСОБА_10 не отримала з тих підстав, що тіло померлого не може бути вивезено з зони бойових дій, а ОСОБА_10 на підставі сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 №23/13130 від 16.10.2024 року визнаний зниклим безвісті.

Оскільки орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати смерть ОСОБА_10 у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, розділом ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Встановлення факту смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Володимирівка Сумського району Сумської області підтверджується доданими до зави документами та необхідне заявниці для подальшого отримання свідоцтва про смерть та вирішення питання про прийняття спадщини.

На підставі вищевикладеного заявник ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду із вказаною заявою та просила суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в с.Володимирівка Сумського району Сумської області ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі - адвоката Ковальова Д.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити та встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в с. Володимирівка Сумського району Сумської області ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив вимоги заяви не врахувавши, що заявницею у визначений законом спосіб підтверджені обставини, що беззаперечно свідчать про смерть ОСОБА_2 в певний час і за певних обставин. Суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням свідкам, які були ними надані під час проведення службового розслідування. Так, в матеріалах справи міститься копія Витягу з висновку службового розслідування, затвердженого наказом № 2849-Агвід 06 жовтня 2024 року, який беззаперечно свідчить саме про загибель військовослужбовця ОСОБА_2 . ОСОБА_12 - командир загиблого ОСОБА_2 , який безпосередньо брав участь у стрілецькому бою пояснив, що близько 12-30, 12-40 в лісосмузі, де знаходилась його група в кількості 12 військовослужбовців, розпочався стрілецький бій з противником, в ході якого загинули два військовослужбовця: головний сержант ОСОБА_2 та ОСОБА_13 . Обидва були вбиті ворогом зі стрілецької зброї. В область голови та нижніх кінцівок був вбитий ОСОБА_1 . Тіла загиблих знаходяться на території України в районі ін/т № НОМЕР_5. Військовослубовці ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які безпосередньо брали участь у стрілецькому бою зазначили, що особисто вони бачили поранення та загибель головного сержанта ОСОБА_10 та сержанта ОСОБА_19 . Зроблений за результатами проведеного службового розслідування висновок про визнання ОСОБА_2 зниклим безвісти жодним чином не спростовує підтверджених наданими заявницею доказами обставин. Крім того, саме у зв`язку з таким висновком заявниця і звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті сина. Якщо б за результатами проведеного службового розслідування був зроблений висновок про загибель ОСОБА_2 , то це б нівелювало для заявниці можливість та мету звернення до суду, оскільки свідоцтво про смерть сина вона отримала б на підставі матеріалів службового розслідування в позасудовому порядку.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Адміністрація Державної прикордонної служби України, Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Військова частина НОМЕР_1 вказала, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки апелянт не надала беззаперечних доказів, які свідчать про смерть її сина під час бойових дій. На думку представника військової частини, заявниця обрала не вірний спосіб захисту свого права та звернув увагу апеляційного суду на висновок Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2024 року у справі №755/11021/22, а саме на пункт постанови №123. На підставі викладеного, представник військової частини просив суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України не скористався, відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надав, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Представник Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, через систему «Електронний Суд» (а.с.109,116) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справу Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що беззаперечних доказів смерті ОСОБА_2 не надано, а надані докази свідчать про те, що ОСОБА_2 безвісно зник, тому підстав для встановлення смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в с. Володимирівка Сумського району, Сумської області ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд не вбачав.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 він 05 червня 1997 року (а.с.7).

16 жовтня 2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 було сповіщено ОСОБА_1 про те, що її син, головний сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інспектор прикордонної служби 2 категорії - снайпер другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), зник безвісти 10 вересня 2024 року в районі північної околиці населеного пункту Володимирівка Сумського району Сумської області, внаслідок бойового зіткнення з ворогом, що підтверджується копією сповіщення від 16 жовтня 2024 № 23/13130 (а.с.26).

15 вересня 2024 року на підставі заяви ОСОБА_1 відділом поліції № 6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР за № 0000552 внесено відомості про те, що її син ОСОБА_2 , 1997 року народження, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_4 09 вересня 2024 року зник безвісті під час виконання бойового завдання в районі с.Гордіївка Курської області(ЄО№ 12109 від 16 вересня 2024 року) (а.с.36).

29 жовтня 2024 року ОСОБА_2 , 1997 року народження набув статус особи зниклої безвісті за особливих обставин, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин (а.с.34-35).

Відповідно до Витягу з висновку службового розслідування щодо з`ясування причин та обставин, що призвели до події з військовослужбовцями приккшр НОМЕР_3 ПРИКЗ під час безпосередньої участі у бойових діях в районі ведення воєнних (бойових) дій на лінії бойового зіткнення з противником від 05.10.2024 № Вн3 Висн. с.р. (гриф), за результатами службового розслідування комісією зроблено наступні висновки:

3. Факт втрати зв`язку 10.09.2024 з інспектором прикордонної служби 3 категорії - помічником гранатометника першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикзас першого впс (тип С) приккшр ІНФОРМАЦІЯ_5 сержантом ОСОБА_20 та інспектором прикордонної служби 2 категорії - снайпером другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикрас першого впс (тип С) приккшр 5 ПРИКЗ головним сержантом ОСОБА_21 мав місце та стався внаслідок стрілецького бою з противником поблизу державного кордону, в районі іп/т НОМЕР_6.

4. Враховуючи пояснення першого заступника начальника першого впс (тип С) приккшр НОМЕР_3 ПРИКЗ капітана ОСОБА_3 , інспектора прикордонної служби 2 категорії - гранатометника другого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикзаспершого впс (тип С) приккшр старшого солдата ОСОБА_22 , інспектора прикордонної служби 2 категорії - навідника-оператора третього відіпс другої прикзас першого впс (тип С) приккшр молодшого сержанта ОСОБА_23 , інспектора прикордонної служби 2 категорії - навідника другої групи ПТРК першого протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави старшого солдата ОСОБА_24 , інспектора прикордонної служби 2 категорії начальника групи ПЗРК прикордонної зенітно-ракетної застави приккшрстаршого сержанта ОСОБА_25 , інспектора прикордонної служби 2 категорії - начальника групи ПЗРК прикордонної зенітно-ракетної застави приккшр старшого сержанта ОСОБА_26 , встановлено ймовірну загибель інспектора прикордонної служби 3 категорії - помічника гранатометника першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикзас першого впс (тип С) приккшр НОМЕР_3 ПРИКЗ сержанта ОСОБА_27 та інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпера другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикзас першого впс (тип С) приккшр 5 ПРИКЗ головного сержанта ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_6 внаслідок стрілецького бою з противником поблизу державного кордону, в районі іп/т НОМЕР_6. Підтвердити або спростувати загибель (смерть) даних військовослужбовців, з об`єктивних причин, не представляється за можливе (а.с.10-25).

На сторінці 6 Витягу з висновку містить пояснення першого заступника начальника першого впс (тип С) приккшр 5 ПРОКЗ капітана ОСОБА_3 - безпосереднього командира загиблого ОСОБА_2 , який особисто брав участь у стрілецькому бою, в ході якого загинув ОСОБА_2 , наступного змісту: «Близько 12:30 - 12:40 в лісосмузі, де знаходилась його група, в кількості 12 військовослужбовців, розпочався стрілецький бій з противником (підрозділ «ахмат»(рф)), в ході якого загинули два військовослужбовці, а саме головний сержант ОСОБА_29 та ОСОБА_30 . Обидва були вбиті ворогом зі стрілецької зброї. В область голови та нижніх кінцівок був вбитий головний сержант ОСОБА_29 , в область шиї, а потім від гранати противника був вбитий сержант ОСОБА_30 . Їх тіла знаходяться на території України в районі іп/т № НОМЕР_5»;

Сторінка 7 Витягу з висновку містить посилання на пояснення військовослужбовців ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які безпосередньо брали участь у стрілецькому бою, в ході якого загинув ОСОБА_2 , наступного змісту: «Особисто вони бачили поранення та загибель головного сержанта ОСОБА_28 та сержанта ОСОБА_27 ».

Разом з тим, сторінка 7 Витягу містить інформацію, що з метою виявлення інших військовослужбовців приккшр НОМЕР_3 ПРИКЗ, відносно яких була інформація про загибель та втрату зв`язку з ними, а саме, головного сержанта ОСОБА_28 , та що двох військовослужбовців, за допомогою БпЛА було повторно обстежено напрямок ВОЛОДИМИРІВКА - гордєєвка (рф), безпосередньо державний кордон від не діючого ППр «Володимирівка» до кута кордону і далі до ВОЛОДИМИРІВКА, поле від державного кордону до ВОЛОДИМИРІВКА, ділянку місцевості в межах іп/т НОМЕР_7 та безпосередньо в районі іп/т НОМЕР_6. За результатами огляду та обстеження інших поранених чи загиблих військовослужбовців виявлено не було.

06 жовтня 2024 року наказом № 2846-АГ «Про результати службового розслідування» підтвердити або спростувати загибель (смерть ) військовослужбовців з об`єктивних причин не є можливим, у зв`язку з чим було визнано:

Факт втрати зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_6 з ... та інспектором прикордонної служби 2 категорії - снайпером другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикзас першого впс (тип С) приккшр 5 ПРИКЗ головним сержантом ОСОБА_21 вважати таким, що мав місце та стався внаслідок стрілецького бою з противником поблизу державного кордону, в районі іп/т НОМЕР_6.

Факт зникнення безвісти 10.09.2024 ... та інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпера другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикзас першого впс (тип С) приккшр 5 ПРИКЗ головного сержанта ОСОБА_28 вважати таким, що мав місце, пов`язаний із захистом вітчизни та стався внаслідок вогневого зіткнення з противником та обстрілів противником особового складу приккшр.

Начальнику відділу кадрів: ….. та інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпера другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикзас першого впс (тип С) приккшр 5 ПРИКЗ головного сержанта ОСОБА_28 , облікувати як «зникнення безвісти» з 10.09.2024, внести до списків зниклих безвісти та опрацювати відповідний наказ (а.с.8-9).

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому випадку між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких самих критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Відповідно до вимог ч.3 ст.49 ЦК України смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Звертаючись до суду із вказаною заявою ОСОБА_1 зазначала, що через відсутність документів на підтвердження загибелі її сина, під час виконання ним обов`язків військової служби у Збройних Силах України, пов`язаних із захистом Батьківщини, їй відмовлено у реєстрації його смерті органами державної реєстрації актів цивільного стану.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 щодо встановлення цього факту вказала на необхідність державної реєстрації смерті її сина в органах державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки від цього залежить виникнення її особистих та майнових прав, зокрема вирішення питання про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 зазначеного Закону України).

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом статті 82 ЦПК України, є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який є продовженим і до теперішнього часу.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.11.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 №296/5 при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, заявник надає свідоцтво про смерть спадкодавця, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи достатньо і належно доведено факт, що під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини, загинув син заявниці - військовослужбовець ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду вказаної справи судом першої інстанції не звернуто належної уваги саме на Витяг з висновку службового розслідування щодо з`ясування причин та обставин, що призвели до події з військовослужбовцями приккшр 5 ПРИКЗ під час безпосередньої участі у бойових діях в районі ведення воєнних (бойових) дій на лінії бойового зіткнення з противником від 05.10.2024 № Вн3 Висн. с.р. (гриф).

Адже висновки, які викладені в ньому та відібрані пояснення свідків події, яку заявниця ОСОБА_1 просить встановити, беззаперечно свідчать про те, що військовослужбовець ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання, внаслідок отриманих травм помер.

Зафіксовані у висновку службового розслідування пояснення капітана ОСОБА_3 , який був безпосереднім керівником сержанта ОСОБА_10 та брав участь у виконанні завдання разом з ним, свідчать про те, що він бачив на свої очі смерть свого підлеглого ОСОБА_10 . Аналогічні пояснення надали побратими ОСОБА_10 : ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . Тобто, свідчення свідків прямо вказують, що під час виконання бойового завдання під час стрілецького бою ОСОБА_2 було вбито ворогом із стрілецької зброї в область голови та ніжних кінцівок.

Таким чином, слід дійти висновку, що надані заявницею докази в їх сукупності підтверджують факт смерті (загибелі) ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання з відсічі військової агресії російської Федерації в лісосмузі в районі населеного пункту Володимирівка Сумського району Сумської області близько о 12-30 - 12-40 годин 10 вересня 2024 року, оскільки заявницею додано до заяви докази, які достовірно свідчать про смерть її сина у певний час і за певних обставин, які беззаперечно загрожували йому загибелі внаслідок стрілецького бою з противником.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що надіславши відповідне сповіщення про смерть ОСОБА_10 , Військова частина НОМЕР_1 також підтвердила вказаний факт, однак вказаний документ не є підставою для видачі відповідного свідоцтва про смерть органами державної реєстрації актів цивільного стану, тому судовий розгляд в цій справі відповідає інтересам заявниці.

При цьому колегія суддів не може погодитися з доводами відзиву на апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 про те, що у даному випадку належним способом захисту права заявниці є не встановлення факту смерті, а оголошення особи померлим в порядку, визначеному ст.46 ЦК України із дотриманням строків, передбачених ч.2 вказаної норми права, - після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій.

Адже в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 року в справі №490/6057/19-ц вказано, що встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, а саме: отримання загиблим статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим отриманням членами сім`ї загиблого допомоги від гуманітарних організацій та можливості звернення членів сім`ї загиблого до міжнародних судів із відповідними вимогами».

Таким чином, звернення заявниці до суду із заявою про встановлення факту смерті сина, під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини, є належним способом захисту її прав, оскільки від його встановлення залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Окрім того, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RUIZ TORIJA v. SPAIN, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року)).

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, та містять підстави для скасування судового рішення, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича - задовольнити

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2024 року скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Встановити факт смерті громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Приморське, Василівького району Запорізької області, яка сталася під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Володимирівка Сумського району Сумської області - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 28 лютого 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Поляков О.З.