Провадження № 2/641/84/2025 Справа № 641/603/24
У Х В А Л А

27 лютого 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

за участю секретаря судового засідання Чабанової А.В.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_8,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу № 641/603/24

позивач за первісним позовом: ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

про визначення місця проживання дитини,

позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2

відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Сенаторов М.В. за допомогою підсистеми "Електронний суд" звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ДССД ХМР, в якому просить визначити місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому вона просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з нею.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , та об`єднано їх в одне провадження.

У підготовчому засіданні представником позивача за первісним позовом заявлено клопотання про витребування доказів, в якому просить надати судове доручення про надання правової допомоги до Місцевого (районного) суду міста Ейленбург (нім. - Amtsgericht Eilenburg), який розташований за адресою: Вальтер-Ратенау-штрассе, 9, Ейленбург, Німеччина (нім. Walther-Rathenau-Strasse 9, 04838 Eilenburg, Deutschland) та доручити: провести допит малолітнього ОСОБА_3 з метою з`ясування його думки щодо проживання разом з батьком, а також щодо інших питань, що стосуються його життя; зібрати докази щодо умов проживання дитини у житлі за адресою: АДРЕСА_1 (нім. - АДРЕСА_1), зокрема, відомості щодо правових підстав та умов користування житлом, його розміру та інших технічних умов, кількості осіб, які проживають у цьому житлі, його відповідності санітарним та іншим нормам, наявності умов для навчання та відпочинку дитини та щодо інших умов, які є необхідними для її повноцінного розвитку; під час виконання доручення дозволити Місцевому (районному) суду міста Ейленбург залучати службу в справах дітей чи інші органи (осіб), які є компетентним та необхідними для вчинення відповідних процесуальних дій на території Німеччини.

В підготовчому судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник клопотання про надання судового доручення підтримали в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 в підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.

Розглянувши клопотання представника позивача за первісним позовом про витребування доказів та надання судового доручення, суд зазначає наступне.

За нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Враховуючи, що на час розгляду справи в суді ОСОБА_3 досяг шестирічного віку та в силу свого віку може висловити свою думку щодо відношення до батьків, місця проживання, з`ясування позиції дитини при вирішенні справи, що стосуються її життя, є необхідним та первісним.

Матеріалами справи підтверджено, що на теперішній час дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (нім. - АДРЕСА_1), а тому з`ясування думки дитини у судовому засіданні не є можливим.

При цьому, матеріали справи також не містять відомостей щодо умов проживання дитини ОСОБА_3 у вказаному житловому приміщенні.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами представника позивача за первісним позовом щодо необхідності з`ясування вказаних питань при розгляді справи цієї категорії, та неможливості надання стороною позивача за первісним позовом цих відомостей самостійно.

Згідно ч. 1, 2 ст. 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 502 ЦПК України передбачено, що доручення суду про виконання певних процесуальних дій стосовно громадянина України, який проживає на території іноземної держави, може бути виконано працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі, якщо це передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У разі вчинення певних процесуальних дій складається протокол, що підписується особою, стосовно якої вчинені процесуальні дії, та особою, яка вчинила процесуальні дії, і скріплюється печаткою відповідної закордонної дипломатичної установи України. У протоколі зазначаються день, час і місце виконання доручення.

Таким чином, виконання певних процесуальних дій у відношенні громадянина України на території іншої держави можливо як шляхом надання судового доручення компетентного органу іноземної держави, так і шляхом виконання судового доручення працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі.

Враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є громадянами України, з метою процесуальної економії виконання судового доручення, суд вважає за необхідне застосувати саме положення ст. 502 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 статті 80 Закону України "Про міжнародне приватне право" доручення судів України про вручення документів громадянам України, які постійно проживають за кордоном, або отримання від них доказів на території іноземної держави можуть бути виконані консульською посадовою особою України відповідно до міжнародних договорів України або в іншому порядку, що не суперечить законодавству держави перебування.

Взаємовідносини між Україною та Німеччиною щодо отримання доказів врегульовано Гаазькою Конвенцією про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970 року.

У статті 15 Конвенції вказано, що у цивільних або комерційних справах дипломатичний службовець або консульський агент Договірної Держави на території іншої Договірної Держави і в межах округу виконання своїх функцій може без застосування примусу отримувати докази від громадян Держави, яку він представляє, з метою сприяння провадженню, розпочатому в суді Держави, яку він представляє. Договірна Держава може заявити, що докази можуть отримуватися дипломатичними службовцями або консульськими агентами, лише якщо згода з цією метою надана на підставі їхніх звернень або звернень від їхнього імені до відповідного органу, визначеного Державою, яка робить таку заяву.

Згідно з ст. 21 Конвенції, якщо дипломатичний службовець, консульський агент або уповноважений правомочний відповідно до статей 15, 16 або 17 отримувати докази, то: a) він може отримувати всі види доказів, які не суперечать законодавству Держави, на території якої отримуються докази, або будь-якому дозволу, наданому відповідно до згаданих статей, і матиме повноваження в цих межах приводити до присяги або приймати урочисті заяви.

У разі наявності міжнародного договору з питань надання правової допомоги в цивільних справах, чинного у відносинах між Україною та іноземною державою, використовується "Інструкція про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень", затверджена наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року № 1092/5/54 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 р. за № 573/15264 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 2.10. Інструкції у випадках, передбачених міжнародним договором України, з метою вручення документів, отримання доказів чи вчинення інших процесуальних дій відносно громадянина України, який проживає на території іноземної держави, суд України може направити доручення через Міністерство закордонних справ України для виконання консульською установою України на території відповідної іноземної держави, де проживає така особа. Консул виконує доручення судів України про надання правової допомоги в цивільних справах з додержанням чинного процесуального законодавства України.

На суд покладено обов`язок сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, здійсненню особами, які беруть участь у справі, їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, за таких обставин суд вважає за необхідне звернутися із судовим дорученням до Посольства України у Федеративній Республіці Німеччина або підпорядкованій йому консульській установі на території Німеччини через Міністерство закордонних справ України.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до ст. 232 ЦПК України допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей. Свідкам, які не досягли шістнадцятирічного віку, головуючий роз`яснює обов`язок про необхідність давати правдиві показання, не попереджуючи про відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання, і не приводить до присяги.

Таким чином, клопотання представника позивача за первісним позовом ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами, ст. ст. 76, 81, 84, 502 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача за первісним позовом ОСОБА_8 задовольнити частково.

Звернутися до Посольства України у Федеративній Республіці Німеччина, що розташоване за адресою: Albrechtstrasse 26, 10117 Berlin, шляхом направлення доручення через Міністерство закордонних справ України, яке розташоване за адресою: 01018, м. Київ, Михайлівська площа, 1.

Доручити працівникам Посольства України у Федеративній Республіці Німеччина (або підпорядкованій йому установі на території Німеччини):

1. З'ясувати думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), шляхом його допиту щодо питання відношення дитини до батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , бажання дитини проживати разом з батьком або матір`ю;

2. З`ясувати умови проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (нім. - АДРЕСА_1), шляхом складання акту обстеження умов проживання, зокрема, відомості щодо правових підстав та умов користування житлом, кількості осіб, які проживають у цьому житлі, його відповідності санітарним та іншим нормам, наявності умов для навчання, розвитку та відпочинку дитини.

3. Під час виконання доручення дозволити Посольству України у Федеративній Республіці Німеччина (або підпорядкованій йому установі на території Німеччини) залучати психолога, працівника служби в справах дітей чи інші органи (осіб), які є компетентним та необхідними для вчинення відповідних процесуальних дій на території Німеччини.

Отримані і складені документи за наслідком проведених процесуальних дій, надіслати до Комінтернівського районного суду міста Харкова (місцезнаходження: Україна, 61068, Харківська область, місто Харків, вулиця Холодноярська, 5), для приєднання до матеріалів цивільної справи № 641/603/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. О. Ященко