ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року

м. Харків

справа № 641/8415/23

провадження № 22-ц/818/478/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2024 року в складі судді Чайка І.В.

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 03 червня 2020 року ОСОБА_1 уклав з банком угоду про надання споживчого кредиту № 500831461, відповідно до умов якої банк зобов`язався надати позичальнику кредиту, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Зазначив, що банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, однак останній своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 853 579,06 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 500831461 в розмірі 853 579,06 грн та судовий збір.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Сенс Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 500831461 від 03 червня 2020 року в розмірі 575 402,53 грн та судові витрати по сплаті судового збору 8631,04 грн, всього підлягає стягненню 584 033,57 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2024 року стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 10 754,53 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню, оскільки суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Зазначив, що угода про надання споживчого кредиту № 500831461 від 03 червня 2020 року є неукладеною, оскільки відсутній акцепт позивача про прийняття пропозиції відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500831461; відсутній підписаний сторонами договір як невід`ємна частина угоди про надання споживчого кредиту № 500831461; відсутні істотні умови, передбачені пунктами 1, 11, 12, 13, 14 частини 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Посилався на те, що за умови, що угода про надання споживчого кредиту № 500831461 від 03 червня 2020 року є неукладеною, дії, вчинені сторонами одна відносно одної починаючи з 03 червня 2020 року є такими, що вчинені без достатніх правових підстав, а відповідно кошти, передані сторонами одна одній, є безпідставно набутим сторонами майном. Зазначена обставина не укладеності угоди про надання споживчого кредиту № 500831461 від 03 червня 2020 року є безумовною підставою для відмови банку у стягненні заборгованості за неіснуючим кредитним договором. Фактично жодної домовленості сторін про право кредитодавця вимагати дострокового повернення споживчого кредиту, не існує, а паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною договору про споживчий кредит, оскільки надається кредитодавцем споживачу до укладення договору про споживчий кредит, пункт 7 паспорту споживчого кредиту не встановлює право кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, натомість встановлює право споживача на дострокове повернення кредиту. За таких умов питання направлення кредитодавцем та одержання споживачем досудової вимоги про усунення порушень не має фактичного значення, оскільки у кредитодавця взагалі відсутнє право вимоги дострокового повернення споживчого кредиту. Відповідно у споживача відсутній обов`язок дострокового повернення споживчого кредиту. Вказав, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що стягнута судом сума складається як з суми тіла кредиту, строк сплати якої настав в розмірі 44 019,57 грн так і з залишку суми тіла кредиту, строк сплати якої не настав, тобто такої суми, яку позивач намагається стягнути достроково. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту мала б складати суму 44 019,57 грн. Проте вона не підлягає стягненню, оскільки угода про надання споживчого кредиту № 500831461 від 03 червня 2020 року є неукладеною.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим в іншій частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь кредитора.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 червня 2020 року ОСОБА_1 підписав оферту на укладення з Акціонерним товариством «Альфа Банк» угоди про надання споживчого кредиту № 500831461, за умовами тип кредиту кредит готівкою, сума кредиту 632 752,83 грн, процентна ставка 32% річних, тип ставки фіксований, строк кредиту 84 місяців, дата повернення кредиту 04 червня 2027 року. Кредит просив надати для повернення заборгованості за кредитним договором № 501195245 від 17 жовтня 2019 року в розмірі 304 240,65 грн; повернення заборгованості за кредитним договором № 501237243 від 18 лютого 2020 року в розмірі 328 512,18 грн. Строк для акцепту банку 30 робочих днів з моменту отримання банком оферти (а.с.4).

03 червня 2020 року Акціонерним товариством «Альфа-Банк» підписано акцепт пропозиції на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.5 зворот-6).

Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 500831461 сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с.4зворот-5).

03 червня 2020 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту за умовами, аналогічними викладеним в оферті на укладання угоди про надання кредиту № 500831461 та анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.6).

Відповідно до меморіального ордеру № 732502 від 04 червня 2020 року ОСОБА_1 було перераховано 632 752,83 грн (а.с.15).

На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами банком до позовної заяви долучено виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 з 03 червня 2020 року по 08 серпня 2023 року (а.с.16-30).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у ОСОБА_1 станом 08 серпня 2023 року існує заборгованість за кредитним договором № 500831461 від 03 червня 2020 року в розмірі 853 579,06 грн, з яких заборгованість за кредитом 575 402,53 грн, заборгованість за відсотками 278 176,53 грн (а.с.16).

05 липня 2023 року АТ «Сенс Банк» на адресу ОСОБА_1 надіслано вимогу про усунення порушень, а саме вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 820 856,66 грн (а.с.31-40).

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», про що 30 листопада 2022 року внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.42-44).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно частин першої, другої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 5 частиною 4 вказаної статті передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028,00 грн.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 січня 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Також матеріали справи свідчать про те, що 26 серпня 2024 року справу розглянуто судом в порядку спрощеного позовного провадження та ухвалено у справі рішення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ціна позову становить 853 579,06 грн.

Таким чином ціна позову у справі, що переглядається, перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому ця справа не могла бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

У пункті 7 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За таких умов, оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

При ухваленні нового судового рішення по суті спору апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 підписавши оферту на укладення угоди про надання кредиту № 500831461, а банк, прийнявши пропозицію (акцепт) укласти угоду, фактично уклали угоду про надання кредиту, тобто кредитний договір № 500831461 від 03 червня 2020 року, який містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), вони підписані сторонами, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконував його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Однак, отримавши від банку кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 , свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав.

ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується випискою по рахунку та не заперечується самим відповідачем, тому і підлягає стягненню з нього на користь банку в заявленому банком розмірі.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором № 500831461 від 03 червня 2020 року, проте в повному обсязі не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 575 402,53 грн.

З апеляційної скарги не вбачається заперечень щодо розміру заборгованості, також власного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 до суду не надавав.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність акцепту позивача про прийняття пропозиції відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500831461; що відсутні істотні умови, передбачені пунктами 1, 11, 12, 13, 14 частини 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів відхиляє, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема, офертою на укладення угоди про надання кредиту та її акцептом (а.с.4-5).

Крім того, доводи відповідача про неукладність кредитного договору є необґрунтованими, оскільки згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Тобто, навіть за відсутності факту дотримання сторонами письмової форми договору, головним для визначення правовідносин між сторонами є факт повного або часткового його виконання сторонами, наявність конклюдентних дій сторін, спрямованих на його укладення та виконання.

ОСОБА_1 не заперечується факт отримання та використання кредитних коштів, зазначені дії було ним погоджено шляхом сплати відповідних платежів, а тому судова колегія не вбачає підстав вважати, що між сторонами не склались договірні правовідносини.

Твердження ОСОБА_1 про те, що фактично жодної домовленості сторін про право кредитодавця вимагати дострокового повернення споживчого кредиту в договорі не існує, відповідно у споживача відсутній обов`язок дострокового повернення споживчого кредиту, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначено, що якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина 4 статті 16 зазначеного Закону встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Таким чином, надіславши 05 липня 2023 вимогу про усунення порушень Акціонерне товариство «Сенс Банк» виконав вимоги частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим набув права вимоги дострокового стягнення щодо усієї заборгованості за кредитним договором у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, є безпідставними та ґрунтуються на помилковому трактуванні наведених вище норм матеріального права і їх змісту.

За таких обставин рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки по суті вимог апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за апеляційною скаргою немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2024 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Сенс Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 500831461 від 03 червня 2020 року в розмірі 575 402,53 грн та витрати по сплаті судового збору 8631,04 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина