Справа № 467/75/25
28.02.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді Кірімової О.М.,
за участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсії,
У січні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача переплату пенсії у розмірі 3800,47 грн. Та сплачений судовий збір.
Заявлені вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та з 28 березня 2019 року отримувала пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інвалідність відповідачу встановлено по 31 березня 2020 року.
Позивач зазначав, що з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року, ураховуючи п. 14-6 розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ОСОБА_1 продовжено виплату пенсії по інвалідності на період дії карантину без результатів повторного огляду МСЕК. Відповідач, порушивши вимоги п. 3 ч. 2 ст. 16 наведеного Закону, не повідомив у десятиденний термін про зміну даних, що вносяться до його персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку, зокрема, про те, що 14 травня 2020 року пройшов медичний переогляд, за результатами якого особою з інвалідністю не визнаний. Із заявою про припинення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 до управління не зверталася. У зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача по її особовому рахунку у період з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року виникла переплата пенсії в сумі 3800,47 грн, яку у добровільному порядку ОСОБА_1 не повернуто.
Ухвалою суду від 23.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги, викладені у позовній заяві підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку. Враховуючи, що у справі є достатні відомості про правовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, однак відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не подав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача у заочному порядку відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 28 березня 2019 року за результатами огляду, проведеного МСЕК, ОСОБА_1 з 28 березняня 2019 року встановлено інвалідність 3 групи через загальне захворювання терміном до 01 квітня 2020 року (а.с. 14 зворот-15).
12 квітня 2019 року відповідач звернувся до Головного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії по інвалідності (а.с. 12 зворот-13), і цього ж дня ОСОБА_1 підписала зобов`язання повідомляти управління ПФУ про обставини, які викликають зміни у розмірі виплачуваної пенсії.
Відповідачу було відкрито особовий рахунок та призначено пенсію по інвалідності з 28 березня 2019 року по 31 вересня 2019 року, що підтверджується протоколом призначення пенсії від 17 квітня 2019 року.
Згідно довідки обласного центру МСЕК № 3000/15 від 16.06.2020 року при повторному перегляді 14.05.2020 року ОСОБА_1 , не визнано її особою з інвалідністю (а.с.18). Про цю обставину орган ПФУ ОСОБА_1 не повідомила, із заявою про припинення виплати пенсії по інвалідності через її непідтвердження відповідач не зверталася.
02 квітня 2020 року набрав чинності ЗУ « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19), яким розділ ХV «Прикінцеві положення ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено п. 14-6 наступного змісту: «У разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим КМУ, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю».
Виплата ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з інвалідністю тривала до 31 втравня 2020 року включно, і за період з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року загальна сума виплаченої пенсії склала 3800,47 грн, про що свідчить жовідка про переплату (а.с. 12).
24 грудня 2021 року на адресу відповідача відділом з питань відрахувань з пенсій направлено повідомлення про зобов`язання добровільно повернути суму переплати пенсії із зазначенням відповідних банківських реквізитів ГУ ПФУ в Миколаївській області (а.с. 18зворот-19).
Звернувшись з вимогою про стягнення переплати пенсії, ГУ ПФУ в Миколаївській області зазначало, що ОСОБА_1 , отримуючи з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року пенсію по інвалідності, після непідтвердження інвалідності, внаслідок чого відбулася переплата пенсії у розмірі 3800,47 грн, яку у добровільному порядку відповідач повернути не погоджується.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відносини, що виникають у процесі призначення, перерахунку і виплати пенсій, регулюються ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, якими визначено порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством (ч. 1 ст. 31 Закону).
За змістом ст. 34 Закону пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.
Статтею 35 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені строки виплати пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності, зокрема, у разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд здоровою, пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.
Частиною третьою цієї статті (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
За змістом ст. 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.
Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління ПФУ від 21 березня 2003 року (у редакції постанови правління ПФУ від 25 листопада 2014 року).
Згідно з п. 3 цього Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку відповідно до ст.. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган ПФУ, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
У пункті 4 Порядку міститься роз`яснення, що у разі припинення виплати пенсії відповідно до ч. 1 ст.49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу ПФУ, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.
Відповідно до ЗУ від 30 березня 2020 року № 540 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, розділ XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено п. 14-6, яким передбачено, що у випадку пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, встановленим КМУ, виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю.
За приписами ст.. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Отже, виходячи з наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку, що останньою відомою відповідачу інформацією щодо встановлення інвалідності був висновок органів МСЕК за результатами переогляду від 14 травня 2020 року про те, що особою з інвалідністю ОСОБА_1 не визнана. Отже, відповідач мала повідомити ГУ ПФУ в Миколаївській області про невстановлення їй групи інвалідності, паралельно оскаржуючи таке рішення МСЕК у встановленому порядку.
Верховний Суд у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 756/6984/16-а дійшов висновку, що обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера, однак вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера, в такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, судам слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
Ураховуючи те, що відповідачем всупереч ст. 81 ЦПК України не надано доказів, які б спростовували викладені у позовній заяві обставини, а в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_1 , достеменно знаючи про невстановлення їй інвалідності під час чергового медичного огляду, не повідомила територіальний орган ПФУ про цю обставину, яка спричиняє припинення пенсійної виплати, у зв`язку з чим не мала права на отримання пенсії по інвалідності з 01 квітня 2020 року. Оскільки відповідачем безпідставно отримано виплату в сумі 3800,47 грн, яку у добровільному порядку не повернуто, наявні підстави для стягнення з відповідача в примусовому порядку безпідставно набутих коштів.
Такж суд зазначає, що обов`язок органів МСЕК повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, не скасовує обов`язок пенсіонера повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, які спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, як передбачено ст. 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».
Отже, ОСОБА_1 в силу наведеної норми закону та, засвідчивши підписом 12 квіттня 2019 року зобов`язання пенсіонера, за яким про всі зміни, які викликають у розміру виплачуваної пенсії, зобов`язувався повідомляти в управління Пенсійного фонду, мала повідомити позивача про невстановлення їй групи інвалідності в результаті чергового переогляду.
Зважаючи на викладене позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, позовна заява подана ГУ ПФУ в Миколаївській області до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС "Електронний суд", тому у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" застосовується понижуючий коефіцієнт для обчислення судового збору.
При звернені до суду ГУ ПФУ в Миколаївській області було сплачено 2422 грн 40 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 56 від 14 січня 2025 року.
Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2,5,10-13,77-80,89,259,263-265 ЦПК України, суд
Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсії, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Арбузинського
районного суду О.М. Кірімова