Номер провадження: 22-ц/813/1266/25
22-ц/813/1262/25
Справа № 522/1966/22
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Одеська обласна дирекція Публічного Акціонерного Товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «ОРАНТА» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2024 року та на додаткове рішення цього ж суду від 05 квітня 2024 року у складі судді Науменко А.В.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської обласної дирекції Публічного Акціонерного Товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі ПАТ «НАСК «ОРАНТА»), ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 06.10.2021, о 16 год. 00 в Одеській області, Овідіопольський р-н, смт Авангард, по вул. Ангарська, буд. 1/3 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу MAN TGA 18. 440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок зіткнення зазначених вище автомобілів, транспортний засіб MAN TGA 18.440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зазнав значних механічних ушкоджень.

Власником пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу MAN TGA 18.440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 є ОСОБА_1 .

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси у справі № 521/16614/21 від 08.11.21 водій транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного вище ДТП є встановленою, особа визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

На момент вчинення зазначеного вище ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 була застрахована з боку ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.06.2021 № АР/9508611.

На підставі страхового акту № ОЦВ-21-15-63708/1 від 15.11.2021, розрахунку страхового відшкодування від 12.11.2021, ремонтної калькуляції № 63708/21h від 06.11.2021, протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 13.10.2021, ПАТ HACK ОРАНТА за вказаною заявою виплатило ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 15 697,07 грн.

Не погодившись із даною сумою страхового відшкодування, одержаною від ПАТ HACK ОРАНТА, та вважаючи вказану суму страхового відшкодування об`єктивно заниженою, Позивач ініціював проведення незалежного експертного автотоварознавчого дослідження з визначенням суми матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу MAN TGA 18.440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що сталося 06.10.2021 за участі транспортного засобу MAN TGA 18. 440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За результатами незалежного експертного автотоварознавчого дослідження судовим експертом Момотом А.О. був складений висновок № 211209 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля MAN TGA 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 26.12.2021 року/

Відповідно до Висновку № 211209 вартість відновлювального ремонтe пошкодженого в результаті ДТП, що сталось 06.10.2021, транспортного засобу MAN TGA 18.440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 144 576, 45 грн. (сто сорок чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень 45 копійок), а вартість матеріального збитку. що визначається як сума вартості відновлювальних ремонтно-відновлювальних робіт, матеріалів, запасних частин з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 54 270, 65 грн. (п`ятдесят чотири тисячі двісті сімдесят гривень 65 коп.).

За заявою про страхове відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, ПАТ HACK ОРАНТА виплатило ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 15 697,07 грн.

Якщо від вартості матеріального збитку встановленого висновком експертного дослідження, що складає 54 270, 65 грн., відняти вже сплачене ПАТ HACK ОРАНТА відшкодування у розмірі 15 697,07 грн., то недоплачена сума збитку складає 38 573, 58 грн.

Тобто, недоплачена сума страхового відшкодування (різниця між фактичною вартістю матеріального збитку та вже сплаченою Позивачу сумою страхового відшкодування) складає 38 573, 58 грн.

Для повного відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, особа, винна у ДТП, зобов`язана сплатити Потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо від вартості відновлювального ремонту, що складає 144 576, 45 грн., відняти вартість матеріального збитку, що складає 54 270, 65 грн, отримаємо різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку, що складає 90 305, 80 грн.

Тобто, різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку, яку повинен відшкодувати Потерпілому Винуватець ДТП. складає 90 305, 80 грн (дев`яносто тисяч триста п`ять гривень вісімдесят копійок).

Виходячи з викладеного позивач просив суд стягнути ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на його користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 38573,58 грн., стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку в розмірі 90305,80 грн. Також позивач просив суд вирішити питання про стягнення судових витрат з відповідачів.

Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», посилаючись на те, що висновок експерта на який посилається позивач не є належним доказом, а відповідачем здійснено виплату у встановленому достатніми доказами розмірі.

Від відповідачки ОСОБА_2 до суду надійшли письмові пояснення, у яких остання просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що висновок експерта на який посилається позивач не є належним доказом яким можливо визначити розмір збитків. Також відповідач вказував, що зазначена сума матеріальних збитків є очевидно завищеною, адже автомобілю позивача не було завдано значних пошкоджень, що вбачається з фото таблиць наявних в матеріалах справи, наполягала на тому, що заміна пошкодженого бамперу на новий є безпідставною.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 38573,58 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку в розмірі 90305,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щострахова компанія повинна виплатити потерпілому виключно вартість матеріального збитку, а винуватець ДТП має відшкодувати потерпілому різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку. При цьому, оскільки вартість матеріального збитку складає 77 847,05 грн., з яких ПАТ НАСК ОРАНТА виплатила позивачу відшкодування у розмірі 15 697,07 грн., тому позивач має право на стягнення з відповідача ПАТ НАСК ОРАНТА суми у розмірі 62 149, 98 грн. (різниця між фактичною вартістю матеріального збитку та вже сплаченою Позивачу сумою страхового відшкодування). Разом з тим, судом зауважено, що суд розглядає вказану справу в межах первинних позовних вимог, у зв`язку із чим наявними у справі докази дозволяють дійти до висновку про повне задоволення позовних вимог у розмірі заявленому позивачем, а саме недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 38573,58 грн. та різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку в розмірі 90305,80 грн.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, ухвалено у справі додаткове рішення: стягнуто з Одеської обласної дирекції ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 385,60 грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 837,76 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 903,19 грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1962,24 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Додаткове рішення першої інстанції мотивоване тим, що є необхідність на підставі ст. 270 ЦПК України в ухваленні додаткового рішення. При цьому, ухвалюючи його, судом зауважено, що пропорція розміру задоволених вимог між відповідачами складає 29,92% - Одеської обласної дирекції ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та 70,07% - ОСОБА_2 . Відповідно до вказаної пропорції задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідачів сума судового збору 1288,79 грн., вимога про стягнення з відповідачів витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2800,00 грн. Натомість сума витрат на правову допомогу у розмірі 37848,00 грн. суд вважав завищеною та частково необґрунтованою, у зв`язку із чим вважав за необхідне її знизити до 15000,00грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищезазначеними судовими рішеннями суду, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2024 року та ухвалити нове, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити; скасувати додаткове рішення цього ж суду від 05 квітня 2024 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «НАСК «ОРАНТА» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1933,18 грн.

Апеляційна скарга в частині оскарження рішення суду обґрунтована тим, що наданий до суду висновок судового експерта №211209 не надсилався на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на момент прийняття рішення та розрахунку суми виплати, а тому рішення про суму відшкодування матеріальної шкоди позивачу приймалось на підставі наявних у страховика документів, відповідно до норм законодавства. Сума матеріальної шкоди розрахована в зазначеному висновку з урахуванням ПДВ, що суперечить ст. 36 Закону №1961- IV. Вважає, що зазначений висновок не може бути належним та допустимим доказом, так як отриманий та складений з порушенням діючого законодавства, зокрема з висновку №211209 не вбачається, що він підготовлений для подання до суду, не містить відомостей про те, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зазначає, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатило страхове відшкодування на підставі складеної ним ремонтної калькуляції, а не на підставі експертизи наданої позивачеві, а відтак ПАТ «НАСК «ОРАНТА» як страховик свої зобов`язання виконало в повному обсязі. Суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що новий передній бампер MAN TGA Євро 5 продається за 14 900 грн, а фара MAN TGA TGS продається за 4 650 грн.

Апеляційна скарга в частині оскарження додаткового рішення суду обґрунтована тим, що документів, що свідчать про оплату наданих послуг, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ОСОБА_1 дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали додаткового рішення не містять. Суд першої інстанції не повинен був приймати до уваги вказані документи, оскільки вони не є розрахунковими документами, квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку, яка б в законному порядку підтверджувала оплату наданих послуг.

Позиція позивача та іншого відповідача в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилаючись на її необґрунтованість просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 18.03.2024 - без змін, оскільки аргументи, викладені ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в скарзі є безпідставними та такими, що дублюють позицію ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на етапі розгляду справи в суді першої інстанції.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судових рішень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «НАСК «ОРАНТА» задоволенню не підлягає.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що 06.10.2021, о 16 год. 00 в Одеській області, Овідіопольський р-н, смт Авангард, по вул. Ангарська, буд. 1/3 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі вантажного транспортного засобу MAN TGA 18. 440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок зіткнення зазначених вище автомобілів, транспортний засіб MAN TGA 18.440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зазнав механічних ушкоджень.

Власником пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу MAN TGA 18.440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 є ОСОБА_1 .

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси у справі № 521/16614/21 від 08.11.2021 водій транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного вище ДТП є встановленою, особа визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент вчинення зазначеного вище ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 була застрахована з боку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.06.2021 №АР/9508611.

На підставі страхового акту № ОЦВ-21-15-63708/1 від 15.11.2021, розрахунку страхового відшкодування від 12.11.2021, ремонтної калькуляції № 63708/21h від 06.11.2021, протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 13.10.2021, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за вказаною заявою виплатило ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 15 697,07 грн.

Не погодившись із даною сумою страхового відшкодування, одержаною від ПАТ HACK ОРАНТА, та вважаючи вказану суму страхового відшкодування заниженою, Позивач ініціював проведення незалежного експертного автотоварознавчого дослідження з визначенням суми матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу MAN TGA 18.440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що сталося 06.10.2021 за участі транспортного засобу MAN TGA 18. 440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За результатами незалежного експертного автотоварознавчого дослідження судовим експертом Момотом А.О. був складений висновок № 211209 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля MAN TGA 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 26.12.2021.

Відповідно до Висновку № 211209 вартість відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП, що сталось 06.10.2021, транспортного засобу MAN TGA 18.440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 144 576, 45 грн. (сто сорок чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень 45 копійок), а вартість матеріального збитку. що визначається як сума вартості відновлювальних ремонтно-відновлювальних робіт, матеріалів, запасних частин з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 54 270, 65 грн. (п`ятдесят чотири тисячі двісті сімдесят гривень 65 коп.).

Відповідачі не погодились з встановленою вартістю відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП, та вказали на неможливість прийняття у якості доказу Висновку № 211209. Відповідач ОСОБА_2 наполягала на безпідставності висновку щодо необхідності заміни бамперу на новий, за наслідком чого сума є завищеною та для неї непомірною.

Матеріалами справи встановлено, що за клопотанням відповідача ОСОБА_2 з метою обґрунтування завищеного розміру збитків встановленого у Висновку № 211209, відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2022 по справі № 522/1966/22 була призначена судова транспортно-товарознавча експертиза. За результатами проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової транспортно-товарознавчої експертизи судовим експертом Владиславом Хоменко було складено та направлено до Приморського районного суду м. Одеси висновок експерта № 23-1727, відповідно до якого:

- вартість відновлювального ремонту автомобіля MAN TGX 18.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , пошкодженого в ДТП, яка сталася 06 жовтня 2021 року, становить: 221034,32 грн., в тому числі 20% ПДВ на складові частини - 34092,21 грн.;

- вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля MAN TGX 18.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , пошкодженого в ДТП, яка сталася 06 жовтня 2021 року, становить: 77847,05 грн.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Так, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 вказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);

- виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15).

Таким чином, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в межах страхової суми відшкодовує вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Якщо суми страхового відшкодування є недостатньо для компенсації потерпілій особі завданої шкоди обов`язок відшкодування частини завданої шкоди, не покритої сумою страхового відшкодування покладається на особу, відповідальну за завдання шкоди.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» посилається на те, що воно сплатило ОСОБА_1 15 697,07 грн., в якості страхової виплати за шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка сталася 06.10.2021, яка була розрахована та викладена в ремонтній калькуляції №63708/21 від 06.11.2021 страховиком на підставі проведеного представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» огляду пошкодженого транспортного засобу від 13.10.2021 із фіксацією даних у Протоколі (Акті) огляду транспортного засобу, а відтак ПАТ «НАСК «ОРАНТА» як страховик свої зобов`язання виконало в повному обсязі. При цьому, скаржником зазначено, що наданий позивачем до суду висновок судового експерта №211209 не надсилався на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на момент прийняття рішення та розрахунку суми виплати, а тому рішення про суму відшкодування матеріальної шкоди позивачу приймалось на підставі наявних у страховика документів, відповідно до норм законодавства. Крім цього, сума матеріальної шкоди розрахована в зазначеному висновку з урахуванням ПДВ, що суперечить ст. 36 Закону №1961- IV.

Вказані доводи скаржника є необґрунтованими та безпідставним, з огляду на наступне.

Так, згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Разом з тим, за змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

За встановленими у цій справі обставинами, позивач ОСОБА_1 не погоджувався з розрахунком страхової виплати у розмірі 15 697,07 грн., оскільки вважав, що нарахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сума страхового відшкодування є мізерною порівняно з розміром матеріального збитку, який було йому заподіяно, що було підтверджено наданими позивачем висновками експертів, зокрема Висновком №211209 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля MAN TGA 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 26.12.2021, відповідно до якого, вартість матеріального збитку, що визначається як сума вартості відновлювальних ремонтно відновлювальних робіт, матеріалів, запасних частин, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, склала 54270,65 грн. та Висновком судового експерта №23-2727, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу MAN TGA 18.440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 77847,05 грн.

З огляду на ці два експертні дослідження, слід дійти висновку, що сума страхового відшкодування, нарахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» є об`єктивно заниженою.

При цьому посилання скаржника на те, що Висновок №211209 експертного автотоварознавчого дослідження не був направлений на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» оцінюються судом критично, з огляду на те, що як вбачається з матеріалів справи, в момент складання ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхового акту, вищевказаного Висновку №211209 ще не існувало, оскільки він був скалений 09.12.2021, тобто через 3 тижні після складання страхового акту.

Посилання ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на те, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення не вирахував з суми відшкодування ПДВ є також безпідставними, оскільки сума матеріального збитку з урахуванням зносу за висновком судового експерта №23-2727 є значно більшою за позовні вимоги, навіть якщо з цієї суми вирахувати ПДВ у розмірі 20%.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про те, що висновок №211209 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля є неналежним та недопустимим доказом, оскільки з вказаного висновку не вбачається, що він підготовлений для подання до суду, не містить відомостей про те, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Так, відповідно до п. 2.4. "Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень", затвердженою наказом Міністерства юстиції України N? 53/5 від 08.10.98, за надання завідомо неправдивого висновку, за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, а також за розголошення даних, що стали йому відомі під час проведення експертизи, експерт несе кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством.

Тобто при проведенні експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля MAN TGA 18.440 судовий експерт ОСОБА_4 керувався вище зазначеними нормами, а тому судовий експерт знав та розумів наслідки надання завідомо недостовірного висновку та фактично несе відповідальність відповідно до чинного законодавства за складання завідомо неправдивого/недостовірного висновку.

Даної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 22.01.2019 у справі №697/2272/14-к, відповідно до якої відсутність безпосередньо у висновку експерта відомостей про попередження про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого висновку не є підставою для визнання такого висновку недопустимим доказом, якщо наявні інші обставини, які доводять, що експерт розуміє наслідки надання завідомо недостовірного висновку.

Окрім того, однією з відмінностей між судовою експертизою та експертним дослідженням є те, що в судовій експертизі експерт попереджається про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, а при експертному дослідженні такого попередження немає.

Матеріалами справи встановлено, що висновок №211209 від 26.12.2021 є саме експертним автотоварознавчим дослідженням, ініційованим самим Позивачем відповідно до ст. 160 ЦПК України, а не висновком судової експертизи, а тому зазначення у Висновку №211209 експертного автотоварознавчого дослідження відомостей про попередження про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого висновку не є обов`язковими, а його відсутність не є підставою для визнання такого висновку недопустимим доказом.

Більш того, колегія суддів також зауважує, що окрім зазначеного експертного автотоварознавчого дослідження, суд першої інстанції також керувався Висновком судової експертизи №23-1727, в якому, як передбачено чинним законодавством, судовий експерт вказує, що попереджений про кримінальну відповідальність за складення завідомо неправдивого висновку

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відтак судом апеляційної інстанції не переглядається.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду, то вони також є необґрунтованими та безпідставними. Зокрема, як зазначено скаржником, документів, що свідчать про оплату наданих послуг, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ОСОБА_1 дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали додаткового рішення не містять.

Вищевказані доводи скаржника є безпідставними, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 137 та ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Ураховуючи викладене, та встановлені обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене по суті правильне додаткове рішення, а отже підстави для його скасування, відсутні.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не містить.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ПАТ «НАСК «ОРАНТА» , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції є справедливими, законними та обґрунтованими. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «ОРАНТА» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2024 року в частині вимог ОСОБА_1 до Одеської обласної дирекції Публічного Акціонерного Товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування залишити без змін.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.02.2025

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева