П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 лютого 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Мацунич М.В., Кожух О.А.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2022 року, у справі № 308/12445/18 (Головуючий: Данко В.Й.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону звернулися в суд із позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , у якій прокурор просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Ужгородської міської ради від 27.10.2010 №1638 про затвердження проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0912 га в районі АДРЕСА_1 , визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №744700, виданий на підставі рішення Ужгородської міської ради від 27.10.2010 №1638, витребувати земельну ділянку площею 0,0912 га з кадастровим номером :35:001:0115, що входить до складу земельної ділянки площею 18,47 га військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 на користь держави в особі Міністерства оборони України з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що за змістом спірного рішення органу місцевого самоврядування останнє спрямоване на фактичне вилучення земельної ділянки площею 0,0912 га з кадастровим номером :35:001:0115 з володіння уповноважених органів і відповідно земельна ділянка вибула з державної власності всупереч волі компетентних органів.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2022 року позов задоволено частково.

Витребувано земельну ділянку площею 0,0912 га з кадастровим номером :35:001:0115, що входить до складу земельної ділянки площею 18,47 га військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 на користь держави в особі Міністерства оборони України з незаконного володіння ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону судовий збір у розмірі 1762,00грн..

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для постановлення оскаржуваного рішення відсутні, так як у процесі розгляду справи позивачем не наведено жодних підстав для представництва та не дотримано порядок звернення до суду, а судом всебічно не досліджено наявність підстав для представництва, що потягнуло за собою прийняття необґрунтованого рішення у справі. Земельний Кодекс України (в редакції від 13.03.1992 р.) так і Земельний Кодекс України (в редакції від 25.10.2001 р. ) та діючі на той час нормативно правові акти не передбачали жодних виняткових підстав для набуття права користування земельними ділянками правонаступниками колишніх землекористувачів, а тому Квартирно експлуатаційний відділ м. Мукачево повинно набувати таке право на загальних підставах. Разом з тим, на місцевості відсутні будь які межові знаки, що чітко визначають її зовнішні контури, земельна ділянка не огороджена, протягом тривалого часу засмічувалася, на ній відсутні будь які ознаки використання і така розташована за межами території військової частини, яка належним чином огороджена та не використовується для потреб оборони. Судом прийнято рішення про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки без врахування вимог законодавства щодо строків позовної давності. Крім того, суд дійшов хибної думки та помилково кваліфікував позовну заяву як негаторний позов та прийняв неправомірне рішення про витребування земельної ділянки.

Розгляд справи проводився у режимі відео конференції.

Заслухавши пояснення представника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Малик Ю.Л. представника Міністерства оборони України Гудима В.О., які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Представник ОСОБА_1 адвокат Орбан Н.Л. представник Ужгородської міської ради на неодноразові виклики у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать довідки про доставку їм електронного листа і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що Рішенням Ужгородського міськвиконкому від 09.01.1953 за Мукачівською квартирно-експлуатаційною частиною у безоплатне та безстрокове користування для державних потреб закріплено 50,61 га землі та видано державний акт №1 від 04.05.1981року.

До складу 50,61 га землі входила, зокрема, територія площею 18,47 га, що підтверджується копією виписки геоданих до ділянки № НОМЕР_2 , яка міститься в матеріалах справи.

Рішенням Ужгородської міської ради від 27 жовтня 2010 року №1638 затверджено проект землеустрою та передано у приватну власності земельну ділянку площею 0,0912 га в районі АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд на користь ОСОБА_2 .

Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :35:001:0115.

На підставі вищезазначеного рішення Ужгородської міської ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №744700.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.02.2016 посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. та зареєстровано за №51 відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка площею 0,0912 га, про витребування якої звернувся прокурор, накладається на земельну ділянку, що відведена згідно з рішенням Ужгородського міськвиконкому від 09.01.1953 та відноситься до земель оборони.

Дані обставини стверджуються висновком експерта від 25.06.2020 №1046/1047 за результатами проведення комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи і прокурор звернувся із позовом про витребування земельної ділянки площею 0,0912 га в районі АДРЕСА_1 кадастровий номер :35:001:0115.

На підставі Державного акту №1 від 04.05.1981р. Мукачівська квартирно-експлуатаційна частина була наділена правом постійного користування відповідною ділянкою.

При розгляді справи суд із урахуванням діючих на той час нормативних актів обґрунтовано вважав, що земельна ділянка площею 0,0912 га в районі АДРЕСА_1 кадастровий номер :35:001:0115, яка належить до земель оборони вибула з державної власності поза волею титульного володіння у супереч нормативно регламентованих процедур, яка встановлювала необхідність отримання згоди Міністра оборони України.

Із врахуванням вимог ст.. 3 Закону України «Про Збройні сили України» квартирно експлуатаційний відділ м. Мукачево є органом державної влади на місцях в системі Збройних Сил України, на який накладено відомчий контроль за використанням та цільовим призначенням земель, наданих у користування Збройних Сил України, а також їх облік.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

На виконання вимог процесуального закону прокурор, подаючи позовну заяву, обґрунтував неналежне, здійснення захисту інтересів держави Міністерством оборони України та КЕВ м. Мукачево, які, за його твердженнями, усвідомлювали порушення інтересів держави та не вжили заходів, спрямованих на повернення спірної земельної ділянки у державну власність.

Так військовий прокурор Ужгородського гарнізону листом від 21.11.2018 №1/2520 вих-18 звернувся до Міністерства оборони України стосовно надання інформації про вжиті заходи щодо скасування рішень Ужгородської міської ради та витребування земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2 .

Квартирно експлуатаційний відділ м. Мукачево від 19.12.2019, розглянувши запит прокурора за належністю, повідомив про необхідність організації ефективної взаємодії з органами прокуратури щодо захисту інтересів Міністерства оборони України та КЕВ у судовому порядку.

Оскільки, позивачі не виявили наміру самостійно звернутися з позовом до суду та не спростували твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства, на переконання суду, прокурор обґрунтовано розцінив відповідну форму реагування суб`єктів владних повноважень як бездіяльність та самостійно звернувся до суду в інтересах держави з відповідним позовом.

Відповідно до ч 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України ).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до правових висновків зазначених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), для цілей застосування частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач (частина перша статті 30 ЦПК України 2004 року; частина перша статті 48 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Верховним Судом); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

У спорі з декількома належними відповідачами, у яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один із них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності.

У рішенні суд першої інстанції зазначав при наданні правової оцінки заявленим вимогам, що для витребування земельної ділянки оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

У зв`язку з цим позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акта на землю не підлягають задоволенню (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 по справі № 359/3373/16-ц) і при цьому суд першої інстанції відхилив доводи Ужгородської міської ради про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності щодо оскарження спірного рішення міської ради.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина 2 статті 152 ЗК України). Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина 2 статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на які поширюється чітка заборона на передання їх у приватну власність з метою будівництва й обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим (Висновки Великої Палати Верховного Суду сформульовано у постановах від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц щодо земель водного фонду).

Зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень Земельного кодексу України, на переконання суду, треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади і позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки ( Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц).

Дані обставини дають підстави стверджувати про те, що доводи щодо звернення прокурора з пропуском строку позовної давності є безпідставними та витребування земельної ділянки у вимірі спірних правовідносин не є порушенням принципу пропорційності та узгоджується із вимогами чинного законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із посиланням на докази, надані учасниками справи, і мотивована оцінка кожного аргументу відображена у рішенні суду і суд обґрунтовано задовольнив частково заявлені позовні вимоги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ