Провадження № 2/205/583/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.О.,

розглянувши в приміщенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить: стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття, яка надійшла до суду поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» 12 жовтня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 січня 2017 року позивач та відповідач зареєстрували шлюбу від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідач самоусунувся від виховання та утримання доньки, яка повністю перебуває на утриманні позивача. У зв`язку з тим, що домовленості щодо способу виконання обов`язку утримувати доньку між сторонами не досягнуто, позивач змушена звернуться до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2024 року у справі № 205/10883/23, позов ОСОБА_1 - задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. з наступною щорічною індексацією вказаного розміру аліментів, відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

17.06.2024 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, з заявою про перегляд заочного рішення, в якій просить суд: скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2024 року по справі 205/10883/23 і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. Вказуючи, що про заочне рішення дізнався випадково 30.05.2024 року, та 06.06.2024 року ознайомився з повним текстом рішення. Вважає, що при вирішенні даного позову, необхідно у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України обов`язково урахувати стан здоровя відповідача, матеріальний стан як платника аліментів, який не є стабільним, так як не працевлаштований, не одержує заробітну плату та не отримує інших доходів. Наявності у відповідача хронічного захворювання цукровий діабет 2 типу, також суду не було відомо.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2024 поновлено процесуальний строк ОСОБА_2 для подання заяви про перегляд заочного рішення та прийнято заяву про перегляд заочного рішення до розгляду..

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2024 заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року було скасоване та справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивачка не з`явилась, причини неявки суду не відомі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, 25.02.2025 року надіслав до суду заяву про визнання позову, просив задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на наступних підставах.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24 січня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3), відомостей про розірвання якого, на дату розгляду справи судом, матеріали не містять. Позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 27 червня 2017 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 4). Відповідачем не заперечується, що спільна дитина сторін проживає з позивачем, як і вимоги позовної заяви.

Згідно ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно приписів ст. 141 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII та набула чинності для України 27.09.1991 р. (далі Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Матеріали справи не містять договору або домовленості між сторонами щодо матеріального забезпечення відповідачем спільної з позивачем неповнолітньої дитини.

У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно абз. 1 та 2 ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦПК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Сторона позивача просить суд призначити стягнення з відповідача аліменти в сумі 4000 гривень, який відповідачем не заперечується, обстави та доказів наявності підстав визначених положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, які перешкоджають суду призначити з відповідача до стягнення заявленої позивачем суми аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, позовна заява та наявні у справі матеріали, не містять.

При цьому, слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Доказів, що сума аліментів на утримання дитини в розмірі 4000 грн., яку просить стягнути позивач з відповідача, буде більшим за максимальний розмір встановлений ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали справи не містять.

Згідно приписів ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи зазначене вище, визнання відповідачем позовних вимог у повноиу обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про щомісячне стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 4000 грн. на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, є достатнім та об`єктивним, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 184 ЦПК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Таким чином, визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі 4000 грн. також буде підлягати індексації відповідно до закону.

При цьому, суд також вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 209, 223, 247, 263-265, 279, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ), на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Дніпропетровська область, місто Дніпро, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотирьох тисяч) гривень з наступною щорічною індексацією вказаного розміру аліментів, відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 серпня 2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь держави, судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2025 року.

Суддя: Н.О. Бізяєва