ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 397/1484/24

провадження № 22-ц/4809/485/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Мурашка С. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою виконувача обов`язків керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області Шевченка Дмитра на ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2024 року у складі головуючого судді Гайдар Н. І.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції.

У листопаді 2024 року виконувач обов`язків керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області Шевченко Дмитро в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Національна служба здоров`я України та Кіровоградська обласна рада звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», в якому просив:

-стягнути з ОСОБА_1 витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в сумі 116 906, 13 грн, які зарахувати в дохід державного бюджету на рахунок: UA00026011,отримувач ГУК у м. Києві/Шевченківський р-н/24060300; код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

-стягнути з ОСОБА_1 витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в сумі 6 817, 21 грн, які зарахувати в дохід місцевого бюджету на рахунок: UA0011567, отримувач ГУК у Кіров.обл./тг м. Кропивн/240603300, код отримувача 37918230, банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

В обгрунтування позову зазначав, що Знам`янською окружною прокуратурою під час здійснення представницької діяльності в порядку ст. 23 Закону України «Про прокураратуру» встановлено достатньо підстав для звернення до суду з позовною заявою в інтересах держави в особіНаціональної служби здоров`я України, Кіровоградської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», про відшкодування витрати на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину - ОСОБА_2 , у період з 22 березня 2024 року до 16 квітня 2024 року, тобто 25 ліжко-днів перебував на стаціонарному лікуванні у анестезіологічному відділенні з ліжками для інтенсивної терапії Комунального некомерційно підприємства «Кіровоградської обласної лікарні Кіровоградської обласної ради», що склали 123 723 грн 34 коп, у тому числі за рахунок місцевого (обласного бюджету - 6 817 грн 21 коп, за рахунок Державного бюджету (коштів Національної служби здоров`я України) - 116 906 грн 13 коп.

Відділом поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції ГУНП у Кіровоградській області 22 березня 2024 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0000294 за ч.2 с т. 121 КК України.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000294 встановлено, що 14 березня 2024 року приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніню спільно із ОСОБА_2 знаходились у житловій кімнаті будинку своєї матері ОСОБА_3 , розташованого за адресок АДРЕСА_1 .

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_1 , завдав ОСОБА_2 тілесні ушкодження.

22 березня 2024 року ОСОБА_2 був доставлений до КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», де унаслідок отриманих за вищевказаних обставин тілесних ушкоджень помер.

30 липня 2024 року обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000294 від 22 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст.121 КК України направлено на розгляд Олександрівського районного суду Кіровоградської області.

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2024 року позовну заяву виконувача обов`язків керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області Шевченка Дмитра в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Національна служба здоров`я України та Кіровоградська обласна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину залишено без руху.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд зазначив про не виконання позивачем вимог ч. 5 ст. 175, ч. 5 ст.177 ЦПК України, зокрема: зі змісту позовної заяви встановлено, що позивачем порушується питання про стягнення матеріальної шкоди, яка спричинена діями особи, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, проте матеріали позову не містять даних про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності та ухвалення вироку, який набрав законної сили.

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2024 року позовну заяву виконувача обов`язків керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області Шевченка Дмитра в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Національна служба здоров`я України та Кіровоградська обласна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд вказав, що недоліки позовної заяви у строк встановлений в ухвалі від 20 листопада 2024 року позивачем усунуті не були, а тому відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Виконувач обов`язків керівника Знам`янської окружної прокуратури подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2024 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказує, що наявність чи відсутність того чи іншого доказу, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги впливає на повноту розгляду справи та зміст і суть рішення, ухваленого судом за результатами розгляду справи і не може бути перешкодою для відкриття провадження у справі. Проте, всупереч викладеному, судом першої інстанції ще до відкриття провадження у справі фактично надано правову оцінку щодо належності та достатності доказів, наданих позивачем разом з поданням позовної заяви, в той час як таку оцінку суд повинен надати під час ухвалення судового рішення за результатами розгляду справи по суті, як це передбачено нормами ст. 89 ЦПК України та положеннями п.1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, згідно якої під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Щодо ненадання до матеріалів справи вироку суду, який набрав законної сили про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності зазначено наступне.

Так, розгляд даної цивільної справи тісно пов`язаний з вирішенням іншої справи №397/989/24, що наразі розглядається Олександрівським районним судом в порядку кримінального судочинства, за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №000294 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України, остаточне рішення у якій судом на даний час не прийнято.

На думку позивача суд на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України має можливість зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Таким чином, відсутність щодо відповідача вироку суду, який набрав законної сили, про притягнення його до кримінальної відповідальності не є суттєвою перешкодою для прийняття судом першої інстанції рішення про відкриття провадження у справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзивів на апеляційну скаргу учасниками справи не подано, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з викладеним, ухвала про повернення заяви позивачеві у даній справі розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд повинен застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення протягом розумного строку, не порушуючи при цьому строки, встановлені законом, вирішувати справи із неухильним і точним дотриманням норм матеріального та процесуального права з метою ухвалення законних і обґрунтованих судових рішень.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі надмірний формалізм суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване пунктом 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява, а статтею 177 вказаного кодексу визначено вимоги до документів, що додаються до позовної заяви.

Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року, позовна заява виконувача обов`язків керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області Шевченка Дмитра була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ч. 5 ст. 175, ч. 5 ст.177 ЦПК України. Суд вказав, що зі змісту позовної заяви встановлено, що позивачем порушується питання про стягнення матеріальної шкоди, яка спричинена діями особи, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, проте матеріали позову не містять даних про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності та ухвалення вироку, який набрав законної сили.

29 листопада 2024 року на виконання вказаної ухвали суду, позивачем було надано інформацію із зазначенням того, що станом на 27 листопада 2024 року судовий процес щодо розгляду кримінального провадження №00294 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України не завершений, триває допит свідків та обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою до 25 січня 2025 року. З урахуванням викладеного, позивач просив суд відкрити провадження у цій справі та зупинити справу на час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням відповідача (а.с. 20).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуті недоліки, які зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України).

У відповідності до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями частин 1-2 статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною першою статті 175 ЦПК України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 3-5 частини п`ятої статті 175 ЦПК України, у позовній заяві, крім інших обов`язкових реквізитів, зазначається зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

При цьому ЦПК не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Отже, стаття 175 ЦПК не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однак, суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених цивільним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засідання, в якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 183 ЦПК, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Зі змісту позовної заяви слідує, що вона містить достатньо інформації щодо предмета позову та обґрунтування позовних вимог позивачем.

Позивач додав до заяви докази, які він вважав за необхідне надати суду, якщо ж вони при розгляді справи не підтвердять позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, на виконання вимог ухвали від 20 листопада 2024 року, позивач надав суду інформацію із зазначенням того, що станом на 27 листопада 2024 року судовий процес щодо розгляду кримінального провадження №00294 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України не завершений, триває допит свідків та обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою до 25 січня 2025 року.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2021 року у справі № 201/1333/19 зазначив, що відповідно до частини 1 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу. Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу (постанова Великої Палати Верховного суду від 31 серпня 2023 року у справі № 990/114/23).

Отже, суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не може вдаватися до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до пункту 1 частин першої статті 264 ЦПК вирішується судом під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Повертаючи заяву, суд фактично дав оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування позовних вимог та їх достатності, що є неприпустимим.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно повернув позивачу позовну заяву з підстав не усунення недоліків позовної заяви.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд дійшов висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направленням справи до цього суду для продовження розгляду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

При подачі апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн, однак розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, з огляду на те, що дане судове рішення апеляційної інстанції не є остаточним вирішенням справи по суті.

Колегією суддів враховано правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16ц, за якою розподіл судових витрат здійснюється по закінченню розгляду справи з врахуванням оскарження процесуальних ухвал.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргувиконувача обов`язків керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області Шевченка Дмитра задовольнити.

УхвалуОлександрівського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 28.02.2025.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко