КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5525/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025року місто Київ

справа № 756/5206/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року про повернення заяви без розгляду, постановлену під головуванням судді Тихої О.О., у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року позивач АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за лізинговими платежами у розмірі 29489,62 в рахунок компенсації вартості предмета лізингу та 7 412,87 грн. відсотків за користування предметом лізингу, 1 412,31 грн. заборгованості з винагороди за проведення моніторингу предмету лізингу, 25 959,27 грн. пені, а разом 64247, 07 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

01 листопада 2024 року стороною відповідача до суду першої інстанції засобами поштового зв'язку було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому останній, з урахуванням уточнень, просив стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35000 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обгрунтування вимог посилався на те, що він подав заяву про ухвалення додаткового рішення на підставі п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України. Вказана стаття знаходиться в розділі ІІІ «Позовне провадження», а не у розділі VI«Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень органів (посадових осіб) та не у розділі VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Вказував, що заява про ухвалення додаткового рішення подана не на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, а тому закон не вимагає додавати до заяви про ухвалення додаткового рішення доказів надсилання її іншим учасникам справи.

Зазначав, що до заяви про ухвалення додаткового рішення додані копії заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками для відповідача.

19 січня 2025 року від позивача АТ «КБ «Приватбанк» через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На обгрунтування вимог посилався на те, що заява про ухвалення додаткового рішення не була направлена йому, що позбавило банк можливості надати обгрунтовані заперечення щодо розміру таких витрат.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву відповідача про ухвалення додкового рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки стороною відповідача заяву подано з порушенням вимог ст. 183 ЦПК України, а саме не надано доказів надсилання її позивачу, то вона підлягає поверненню без розгляду відповідачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 вказаної статті Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги,здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заява про ухвалення додаткового рішення є заявою з процесуальних питань.

Тож подання учасником справи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом (ч.3 ст. 182 ЦПК України).

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).

За правилами ч.2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно з ч.4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог ч.ч. 1,2 цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2024 року стороною відповідача до суду першої інстанції засобами поштового зв'язку було подано заяву про ухвалення додаткового рішення. Згідно додатків, до вказаної заяви було додано: 1) копію договору про надання правової (правничої) допомоги №14-05-1 від 14 травня 2024 року; 2) копію акту прийому-передачі правової (правничої) допомоги від 31 жовтня 2024 року; 3) квитанцію №14-05-1 від 31 жовтня 2024 року; 4) копію заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками для відповідача.

Відтак, відповідачем ОСОБА_1 в порушення ч.2 ст. 183 ЦПК України, не додано до заяви доказів направлення її копій та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи.

А тому, суд апеляційної скарги відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заява про ухвалення додаткового рішення подана не на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, а тому закон не вимагає додавати до заяви про ухвалення додаткового рішення доказів надсилання її іншим учасникам справи та те, що до заяви про ухвалення додаткового рішення додані копії заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками для відповідача, враховуючи наступне.

За правилами ч.9 ст.83 ЦПК України, суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Порівняльний аналіз правил ч.9 ст. 83 ЦПК України та ч.4 ст. 183 ЦПК України дає підстави для висновку, що правило ч.9 ст. 83 ЦПК України застосовується у разі подання до суду безпосередньо доказів, а правило ч.4 ст. 183 ЦПК України - у разі подання до суду заяв, клопотання чи заперечення, у тому числі і з доданими до них додатками на підтвердження вимог цих заяв, клопотань, заперечень.

У вказаній справі, стороною відповідача до суду було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додано додатки - докази понесення витрат на правничу допомогу, які є складовими заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому до такої заяви підлягають застосуванню правила ч.4 ст. 183 ЦПК України щодо подання заяв, а не правило ч.9 ст. 83 ЦПК України щодо подання доказів.

Докази понесення витрат на правничу допомогу є додатками до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, а тому під час вирішення питання про прийняття до розгляду такої заяви необхідно керуватися правилами статті 183 ЦП України, зокрема і застосовувати наслідки недотримання таких правил як неподання доказів направлення копії заяви разом із додатками іншим учасникам справи - повернення заяви без розгляду, що відповідає правилу ч.4 ст. 183 ЦПК України.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №626/133/21.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі №725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред'явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна практика вирішення заяв про ухвалення додаткового рішення, до яких заявники не додали докази надіслання (ненадання) іншим учасникам такої заяви з доданими до неї додатками, сформована Верховним Судом і в ухвалах від 25 лютого 2021 року у справі № 906/977/19, від 01 вересня 2022 року у справі № 759/13013/14-ц (провадження № 61-14029св21), від 16 січня 2023 року у справі № 640/23065/14 (провадження № 61-1456ск21), від 02 лютого 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22), від 27 березня 2023 року у справі № 756/820/20 (провадження № 61-8952св22) на стадії касаційного розгляду справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про повернення заяви відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення без розгляду є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням закону.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їїскасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: