Справа № 663/3722/20
Провадження № 2/650/3/25
УХВАЛА

Іменем України

26 лютого 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Сікори О.О.,

за участю секретаря Завістовської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка матеріали за ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року про відновлення матеріалів втраченого судового провадження,

встановив:

В березні 2024 року до суду надійшла ухвала Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року в якій зазначено про необхідність вирішення Великоолександрівським районним судом Херсонської області, як судом першої інстанції, питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 663/3722/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на житловий будинок.

Підставою для відновлення матеріалів вказаного втраченого судового провадження зазначена необхідність вирішення цивільної справи на стадії касаційного перегляду.

На судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомила.

На судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 663/3722/20, інформації, яка внесена до обліково-статистичної картки на цивільну справу за № 663/3722/20, суд встановив, що 24 червня 2021 року Скадовським районним судом Херсонської області було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на житловий будинок, та ухвалено рішення про його часткове задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку ухвалою Херсонського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року задоволено частково.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, за якою Верховний Суд своєю ухвалою від 30 червня 2022 року відкрив касаційне провадження, на підставі чого витребував від Жовтневого районного суду м. Кривого рогу матеріали вказаної цивільної справи.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, враховуючи неможливість Скадовського районного суду Херсонської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність цього суду. Визначено територіальну підсудність судових справ Скадовського районного суду Херсонської області Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу.

У липні 2022 року ухвалу Верховного Суду від 30 червня 2022 року про відкриття касаційного провадження та витребування справи № 663/3722/20 надіслано до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу для виконання.

Відповідно до листа від 07 липня 2022 року вих. № ЕП-125/22 Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу не отримував матеріали цивільної справи № 663/3722/20 із Скадовського районного суду Херсонської області.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2023 року копії матеріалів касаційного провадження № 61-19647ск21 у цивільній справі № 663/3722/20 направлено до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2024 року № 1158/0/226-24 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 663/3722/20 між суддями у зв`язку відставкою судді ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2024 року, справу № 663/3722/20 призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

08 жовтня 2024 року Верховний Суд надіслав лист до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу про надання інформації щодо стану розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження.

09 жовтня 2024 року від Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу надійшла відповідь щодо зміни підсудності судових справ Скадовського районного суду Херсонської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 30 травня 2023 року № 566/0/15-23 територіальну підсудність судових справ Скадовського районного суду Херсонської області з 01 червня 2023 року змінено та визначено за Великоолександрівським районним судом Херсонської області.

Відповідно до даних, які внесено до КП «Д3» матеріали вказаної цивільної справи зі Скадовського районного суду Херсонської області та від Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу до Великоолександрівського районного суду Херсонської області не надходили.

Обліково-статистична картка на справу № 663/3722/20 передана до Великоолександрівського районного суду Херсонської області не містить жодних оцифрованих матеріалів вказаної цивільної справи.

Таким чином, на даний час вказані матеріали цивільної справи у належного судового органу відсутні, а особа, яка оскаржила зазначене судове рішення позбавлена можливості реалізувати своє право на його касаційних перегляд у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим слід визнати, що відповідні матеріали судової справи втрачені повністю.

Водночас, вирішення питання про відновлення матеріалів втраченого судового провадження здійснюється з урахуванням вимог статті 493 ЦПК України, відповідно до якої суд як самостійно збирає відповідні матеріали, перевіряючи наявність в суді або в електронних базах чи реєстрах відповідних документів та відомостей, так і отримує їх від заявника або іншого учасника справи, який надає їх на власний розсуд.

Від осіб, які брали участь у справі будь-які матеріали вказаної цивільної справи, суду надані не були, а вжитими заходами суду першої інстанції їх отримання не виявилося можливим.

З метою відновлення втраченого судового провадження, суд вживав заходи щодо встановлення місцезнаходження сторін та їх представників і їх контактних даних станом на час розгляду справи, з огляду на їх проживання на час подання касаційної скарги на тимчасово-окупованій території та неможливість вручення судових повісток за наявними у матеріалах справи адресами.

Так, відповідно до відповіді № 1067038 факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 за вказаною у касаційній скарзі адресою не встановлений.

Запит щодо місця реєстрації позивача ОСОБА_1 не здійснювався за відсутності технічної можливості його формування невідома дата народження або реєстраційний номер облікової картки платника податків (номер зазначений в матеріалах справи містить 9 цифр, а не 10).

Крім того, суд відповідно до ухвали від 09 грудня 2024 року витребував від Міністерства соціальної політики України інформацію про те, чи перебували на обліку як внутрішньо переміщені особи, з якого часу та за якою адресою вказані особи, а від Головного Центру обробки спеціалізованої інформації Державної Прикордонної Служби України інформацію про перетин Державного кордону України (виїзд з території Держави Україна та в`їзд) щодо вказаних фізичних осіб.

Відповідно до листа № 19/3676-25-Вих від 14 січня 2024 року Головний Центр обробки спеціалізованої інформації Державної Прикордонної Служби України надав відомості стосовно ОСОБА_2 , а саме те, що відомостей про перетинання ним державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України не виявлено. Також вказаний орган повідомив про неможливість надання відповідної інформації стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за неможливості здійснення їх ідентифікації. В матеріалах справи відсутні відомості щодо їх дат їх народження, РНОКПП.

Відповідно до листа № 1139/0/290-25/19 від 16 січня 2025 року Міністерство соціальної політики України повідомило, що станом на 16 січня 2025 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація про ОСОБА_2 відсутня. Додатково повідомлено, що пошук осіб в базах даних Мінсоцполітики відбувається за прізвищем, ім`ям та по батькові, при цьому ідентифікація відбувається за допомогою паспортних даних, а також РНОКПП, яких не було надано.

ОСОБА_2 в підсистемі «Електронний суд» не зареєстрований, а за відсутністю в матеріалах справи даних про реєстраційний номер облікової картки платника податків інших осіб суд не мав технічної можливості перевірити факт їх реєстрації в підсистемі «Електронний суд».

З огляду на відсутність підтвердженого місця реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на території України, а також зважаючи на розташування їх фактичного місця проживання на тимчасово-окупованій території України, суд керуючись положеннями частини 11 статті 128 ЦПК України та статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» викликав вказаних осіб через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у передбаченому частиною 13 статті 128 ЦПК України та Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі порядку викликались до суду шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень на їх відомі номери мобільного телефону, з яких абонент ОСОБА_2 був недоступний, а ОСОБА_4 отримав електронне повідомлення у формі SMS в застосунку «Viber». Номер мобільного телефону ОСОБА_1 суду не відомий.

Таким чином, суд вжив усіх передбачених цивільним процесуальним законодавством України заходів з метою повідомлення сторін та їх представників про розгляд питання про відновлення втраченого судового провадження, проте з об`єктивних підстав їх участь не була забезпечена, що в свою чергу унеможливило з`ясування обставин щодо наявності у учасників справи документів, які складають матеріали цивільної справи.

Разом з цим, Верховним Судом разом з ухвалою від 11 жовтня 2024 року були надіслані дакі документи (копії):

касаційна скарга на постанову апеляційного суду у цивільної справі від 30 листопада 2021 року;

супровідний лист Херсонського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року;

Додаток 15 до Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (пункт б розділу X), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2017 за №1306/31174. Дата 29.11.2021 № 879;

Наказ Голопристанського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги 12 лютого 2021 року №46 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 »;

Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12» лютого 2021 року № 36-2021;

Довідка про неотримання доходу від 24 листопада 2021 року;

конверт Херсонського апеляційного суду;

касаційна скарга на постанову апеляційного суду у цивільної справі (нова редакцій) від 11 січня 2022 року;

Позовна заява про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на житловий будинок від 02 грудня 2020 року;

супровідний лист Скадовського районного суду Херсонської області від 30 листопада 2021 року;

Заява про надання судового рішення від 01 листопада 2020 року;

квитанція Приватбанку.

Також в Єдиному державному реєстрі судових рішень судом виявлено, зокрема: рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 24 червня 2021 року № 663/3722/20 та постанову Херсонського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року № 663/3722/20.

Зазначене, враховуючи зміст як рішення суду першої інстанції, так і зміст постанови апеляційного суду, з огляду на повноваження касаційної інстанції при вирішенні касаційної скарги, свідчить про можливість відновлення матеріалів судової справи № 663/3722/20 у частині, достатній для перегляду вказаного судового рішення у касаційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 494 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в тій частині, яку, на його думку, необхідно відновити. Оскільки предмет касаційного перегляду обмежується питаннями права, а не питаннями факту чи переоцінкою доказів, для належного виконання завдань касаційного судочинства достатньо наявності матеріалів, що містять судові рішення попередніх інстанцій, доводи касаційної скарги, а також інформацію про процесуальні дії, що передували відкриттю касаційного провадження.

Наявність у Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 24 червня 2021 року № 663/3722/20 та постанови Херсонського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року № 663/3722/20 свідчить про можливість встановлення змісту судових актів, їх правового обґрунтування та мотивів ухвалення. Додатково судом отримано копії касаційної скарги на постанову апеляційного суду, супровідних листів, документації щодо правової допомоги, а також позовної заяви про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на житловий будинок.

Зазначені документи в сукупності забезпечують можливість касаційного перегляду справи, оскільки вони дають змогу встановити: правові позиції сторін на різних стадіях розгляду; зміст судових рішень та їх мотивувальну частину; аргументацію касаційної скарги; підтвердження дотримання процесуальних норм при розгляді справи в першій та апеляційній інстанціях.

З огляду на викладене, суд вважає можливим відновлення матеріалів судової справи у частині, що охоплює: судові рішення першої та апеляційної інстанцій; касаційну скаргу та матеріали, що підтверджують її подання та розгляд; документи, що підтверджують залучення сторін у справі та їх процесуальні дії.

Відсутність інших матеріалів, не перешкоджає здійсненню касаційного перегляду, оскільки відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не досліджує докази та не встановлює обставин справи, а перевіряє лише правильність застосування норм права.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що наявні матеріали є достатніми для реалізації права на касаційне оскарження та здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку.

Зважаючи на викладене, керуючись вищенаведеними положеннями ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області,-

постановив:

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 663/3722/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на житловий будинок, в частині відновлення змісту таких документів:

касаційної скарги на постанову апеляційного суду у цивільній справі від 30 листопада 2021 року;

супровідного листа Херсонського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року;

Додатка 15 до Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (пункт б розділу X), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2017 за № 1306/31174, від 29 листопада 2021 року № 879;

наказу Голопристанського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12 лютого 2021 року № 46 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 »;

доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12 лютого 2021 року № 36-2021;

довідки про неотримання доходу від 24 листопада 2021 року;

конверта Херсонського апеляційного суду;

касаційної скарги на постанову апеляційного суду у цивільній справі (нової редакції) від 11 січня 2022 року;

позовної заяви про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на житловий будинок від 02 грудня 2020 року;

супровідного листа Скадовського районного суду Херсонської області від 30 листопада 2021 року;

заяви про надання судового рішення від 01 листопада 2020 року;

квитанції Приватбанку.

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 663/3722/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на житловий будинок, в частині відновлення змісту рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 24 червня 2021 року № 663/3722/20:

«

Справа № 663/3722/20

Провадження № 2/663/342/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Скадовськ

Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Шульги К. М.

секретаря Матковської Н. М., Плетньової К. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вказуючи на те, що в 1970 році було розірвано шлюб, укладений у 1962 році з ОСОБА_5 , після чого подружжя продовжувало проживати разом, вели спільне господарство. А ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 . До 1971 року проживали в с. Птахівка Скадовського району у житловому будинку, який належав позивачці на праві власності. ОСОБА_5 працював в м. Скадовську, тому було вирішено придбати будинок у місті. 23.02.1971 позивачка з чоловіком придбали 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 , будинок оформили на чоловіка. Оскільки грошей на придбання будинку не вистачало, вирішили продати будинок позивачки у с. Птахівка. Покупців спочатку не було, тому було вирішено позичити гроші у сестри позивачки ОСОБА_6 . 25.09.1971 позивачка продала належний їй будинок, віддала борг ОСОБА_6 , а на залишок грошей придбали меблі у будинок. Скільки позивачка з чоловіком і дітьми проживали разом, у 1999 році вирішили знову укласти шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки ОСОБА_5 помер. Молодший син ОСОБА_2 , відповідач, не визнає позивачку як спадкоємицю та співвласницю будинку, виганяє та вимагає виселитися. Просить встановити факт, що в період з 1970 року по 1999 рік проживала разом з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу; встановити факт, що придбаний спільно з ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_1 , є спільним майном, оскільки придбаний за спільні кошти під час спільного проживання та в інтересах сім`ї; визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , її представник адвокат Старчеус С. І. позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позові обставини, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , його представник адвокат Охлопков О. І. в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, підтримали відзив на позов, в якому, зокрема, зазначили, що відповідно до чинних на той час КпШС та ЦК УРСР у осіб, які спів мешкають, право спільної власності на майно не виникало.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

23.01.1970 було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , про що складено відповідний актовий запис №18; прізвища після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_7 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.02.1971 ОСОБА_5 придбав 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_2 . У подальшому адреса будинку змінена на АДРЕСА_1 .

25.09.1971 ОСОБА_1 продала належний їй житловий будинок в с. Птахівка Скадовського району Херсонської області.

У період 1971-1973 в с. Птахівка були зареєстровані ОСОБА_5 , 1932 р. н., голова господарства, ОСОБА_1 , 1938 р. н., дружина, ОСОБА_8 , 1960 р. н., син. Особовий рахунок було закрито у зв`язку з вибуттям до м. Скадовськ.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 23.06.1971 вона працювала на Скадовському хлібокомбінаті.

Батьками ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Скадовськ, є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружились 02.03.1999, про що Скадовським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області складено відповідний актовий запис №20.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 , син позивачки та відповідно брат відповідача, повідомив, що він народився в с. Нова Маячка, де сім`я ОСОБА_7 спочатку проживала. Потім, взимку 1970 року, батьки розійшлися, і він з другого півріччя 3-го класу навчався в с. Птахівка Скадовського району, це було у 1970 році. Влітку він був у піонерському таборі, куди його провідати приїхали разом мати і батько. Потім, коли він повернувся з табору, їм повідомили, що батько захворів, і вони поїхали його провідати. Він був ініціатором примирення батьків. Батьки знову почали жити разом в липні-серпні 1971 року. Батько переїхав до них в с. Птахівка, влаштувався на роботу у радгосп. Але потім батько вирішив, що треба переїхати до м. Скадовська, щоб він міг продовжити навчання у музичній школі, до якої він вступив у с. Нова Маячка та якої не було в с. Птахівка. Батько якийсь час проживав у родичів, працював у сільгосптехніці, підшукував будинок, а до них приїздив на вихідні. У 1971 році після 4-го класу вони переїхали до м. Скадовськ. Потім народився менший брат, мати працювала на хлібокомбінаті. Батьки проживали без реєстрації шлюбу до 1999 року. Грошима розпоряджалась мати, батько віддавав їй зарплату.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 повідомила, що є двоюрідною сестрою позивачки, тому їй відомо, що ОСОБА_1 розійшлася з чоловіком, який залишився жити в с. Маячка, а позивачка повернулася до с. Птахівка, купила там собі будинок, де жила зі старшим сином ОСОБА_8 . Потім чоловік повернувся до позивачки і вони вирішили переїхати до м. Скадовськ, щоб син продовжив навчання у музичній школі. Коли знайшли будинок, сестра прийшла до неї позичити грошей, бо не вистачало для купівлі будинок, також пояснила, що продасть свій будинок в с. Птахівка і віддасть борг. Так і сталося. ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 , вона була присутня на їхніх сімейних святах.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи, що позивач просить встановити факт спільного проживання та спільного придбання майна у період з 1970 по 1999 рік, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення КпШС України та ЦК УРСР.

Кодексом про шлюб та сім`ю України регулювалось право спільної власності осіб, що перебувають у шлюбі і таке право презюмувалось. Однак відносини щодо права на майно осіб, що не перебували у шлюбі регулювались законодавством про власність, зокрема ЦК УРСР та Законом України «Про власність».

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України застосуванню не підлягали.

У свою чергу, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю, тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

З урахуванням встановлених судом обставин, наявні підстави для задоволення позову в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1970 по 1999 рік та спільного придбання ними у 1971 році житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання за вимогою про визнання права власності позивачки на 1/2 частину спірного житлового будинку, судом враховано наступне.

Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.2008, Скадовською державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на кошти у ВАТ «Державний Ощадний Банк України».

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 21.10.2020 у справі №663/3120/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8 , про визнання недійсним правочину. Рішення набрало законної сили 24.11.2020. У вказаній справі позивач просила визнати недійсною заяву про відмову від спадщини від 18.03.2005 та визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 . Судом було встановлено, що 18.03.2005 ОСОБА_1 відмовилася від належної їй частини спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь сина спадкодавця ОСОБА_2 також судом було встановлено, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_5 , оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності подружжя на це майно та документи, що посвідчують шлюбні відносини зі спадкодавцем у відповідний період. Крім того, дружина спадкодавця ОСОБА_1 та син спадкодавця ОСОБА_8 відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 , який є єдиним спадкоємцем.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 5, 12, 293, 315, 352 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на житловий будинок, задовольнити частково.

Встановити факт, що в період з 1970 року по 1999 рік ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Встановити факт, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , є спільним майном ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , придбаний за спільні кошти під час спільного проживання та в інтересах сім`ї.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Скадовського районного суду

Херсонської області К.М. Шульга

Повний текст рішення виготовлено 02.07.2021».

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 663/3722/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на житловий будинок, в частині постанови Херсонського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року № 663/3722/20:

«

ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний номер справи: 663/3722/20 Головуючий в І інстанції: Шульга К.М.

Номер провадження: 22-ц/819/1669/21 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Орловської Н.В.

секретар Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 24 червня 2021 року, у складі судді Шульги К.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В :

02 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила:

--- встановити факт, що в період з 1970 року по 1999 рік вона проживала разом з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

--- встановити факт, що придбаний спільно з ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_1 , є їх спільним майном, оскільки придбаний за спільні кошти під час спільного проживання та в інтересах сім`ї;

--- визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований наступним.

У 1962 році вона уклала шлюб зі своїм чоловіком ОСОБА_5 . В 1970 році шлюб було розірвано, але вони продовжували проживати разом, однією сім`єю, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_2 .

До 1971 року вони з чоловіком проживали в с. Птахівка Скадовського району у житловому будинку, який належав їй на праві власності. ОСОБА_5 працював в "Сільгосптехніка" в м. Скадовську, тому було вирішено придбати будинок у місті.

Вони знайшли недорогий будинок, в якому продавалась 1/2 частина, але грошей все одно не вистачало, а тому вони вирішили продати належний їй будинок в с. Птахівка, щоб за виручені кошти купити вказаний будинок.

23.02.1971 року вони з чоловіком придбали 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 , будинок оформили на чоловіка. Покупців на належний їй будинок спочатку не було, тому було вирішено позичити гроші у її (тобто позивачки) сестри ОСОБА_6 . Сестра позичила їм 300 рублів, які вони доклали до тих спільних коштів, які в них були на купівлю будинку.

Лише 25.09.1971 року вона продала за 500 рублів належний їй будинок у с. Птахівка та відразу віддала борг сестрі, а на залишок тих грошей були куплені меблі у придбаний будинок.

Оскільки вони з чоловіком і дітьми проживали разом, у 1999 році вирішили знову укласти шлюб.

За час після купівлі будинку він значно збільшився у своїй вартості, адже вони з чоловіком купували лише 1/2 його частину та один сарай, а потім спільно будували прибудови, літню кухню, сарай, гараж, терасу і т.д.

З моменту купівлі будинку і по цей час вона зареєстрована і проживає в ньому.

ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік ОСОБА_5 помер. Їх молодший син ОСОБА_2 , відповідач, обманним шляхом змусив її підписати заяву та відмовитися від спадщини на його користь після смерті чоловіка. Але через деякий час після цього син почав виганяти її з будинку, вказуючи, що він буде одноосібним господарем будинку. Тобто він не визнає її співвласником будинку.

На вказаний позов адвокатом Охлопковим Олександром Івановичем, діючим від імені відповідача, подано відзив, у якому ставиться питання про відмову у позові.

Зазначив, що вимога про встановлення факту спільного проживання не має жодного значення щодо предмета спору, оскільки до положень діючих на той час КпШС та ЦК УРСР у осіб, які співмешкають, право спільної власності на майно не виникало.

Також вказав, що до спірних правовідносин, які виникли у 1971 році, немає правових підстав для застосування Закону України "Про власність" від 07.02.1991 року. Частина 1 статті 17 вказаного Закону застосовується у випадку установлення факту створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, після набрання цим законом чинності, а саме з 15.04.1991 року.

Також зазначив, що належними доказами не доведені доводи позивачки щодо належності їй половини спірного житлового будинку з підстав, вказаних нею (купівля його за спільні кошти та за 300 рублів, одержаних у борг від сестри позивачки).

Крім того, вказав, що в порушення норм процесуального закону позивачка не повідомила суд про те, що вона вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частку спірного житлового будинку. І під час розгляду тієї справи вона не зазначала про те, що вона приймала участь у придбанні цього будинку, вона обґрунтовувала свої вимоги тільки тим, що має право на спадщину як дружина померлого, а відмову від спадщини вона зробила під впливом помилки та обману. Рішенням Скадовського районного суду від 21.10.2020 року у справі №663/3120/19 їй у задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 24 червня 2021 року позов було задоволено частково. Суд вирішив:

встановити факт, що в період з 1970 року по 1999 рік ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

встановити факт, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , є спільним майном ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , придбаний за спільні кошти під час спільного проживання та в інтересах сім`ї.

в решті вимог відмовити.

Задовольняючи частково позовні вимоги, встановлюючи факт проживання позивачки та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1970 року по 1999 рік та встановлюючи факт належності житлового будинку по АДРЕСА_1 до спільного майна ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , як придбаного за спільні кошти під час спільного проживання та в інтересах сім`ї, суд першої інстанції виходив з положень ч.1 ст.17 Закону України "Про власність", ч.2 ст.112 ЦК УРСР та пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Задовольняючи частково позовні вимоги та відмовляючи в задоволенні вимоги про визнання права власності позивачки на 1/2 частину спірного житлового будинку, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для цього, виходив з того, що Скадовською державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на кошти у ВАТ "Державний Ощадний Банк України". Також суд виходив з того, що рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 21.10.2020 року у справі №663/3120/19 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8 , про визнання недійсним правочину (позивачка просила визнати недійсною її заяву про відмову від спадщини від 18.03.2005 року та визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 ). Також суд виходив з встановлених зазначеним рішенням суду обставин, а саме, що 18.03.2005 року ОСОБА_1 відмовилася від належної їй частини спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь сина спадкодавця ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_5 , оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності подружжя на це майно та документи, що посвідчують шлюбні відносини зі спадкодавцем у відповідний період. Крім того, дружина спадкодавця ОСОБА_1 та син спадкодавця ОСОБА_8 відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 , який є єдиним спадкоємцем.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про визнання за нею права власності на 1/2 частину спільного майна та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . При цьому послалася на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначила, що суд не звернув увагу на те, що відмова її від спадкування частки померлого чоловіка немає ніякого значення для вирішення питання про визнання права власності на частку у спільному майні.

Також вказала, що поза увагою суду залишилось і те, що, встановивши факт спільного проживання її разом з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та факт придбання ними спірного житлового будинку за спільні кошти під час спільного проживання, безпідставно було відмовлено у визнанні за нею права власності на 1/2 частину будинку.

Також зазначила, що суд при ухваленні рішення не врахував висновки Верховного Суду у подібних справах, зокрема Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013 року у справі №6-135 цс13 вказав, що майно, набуте під час спільного проживання до 01.04.2004 року, є об`єктом спільної сумісної власності, якщо придбане внаслідок спільної праці в інтересах сім`ї.

Отже, рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного будинку та не оскаржується в решті.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу (повторне) 23.01.1970 року було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , про що складено відповідний актовий запис №18; прізвища після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_7 (а.с.34).

Згідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 23.02.1971 року ОСОБА_5 купив за 600,00 рублів 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_2 . Будинок в цілому має 4 кімнати жилою площею 31,36 кв.м та розташований на земельній ділянці площею 925 кв.м. В постійне користування покупця згідно поверхового та генерального планів переходять: з жилого будинку 1-1 (коридор), 1-2 (кухня), 1-3 та 1-4 (жилі кімнати), а також сарай під літ."Б" (а.с.4-5).

На вказаному нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу від 23.02.1971 року наявна відмітка керівника БТІ ОСОБА_9 про те, що номер будинку АДРЕСА_3 змінено на АДРЕСА_4 на підставі рішення виконкому Скадовської міської ради № 177/22 від 19.11.1976 року.

Також на зазначеному нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу від 23.02.1971 року наявна відмітка приватного нотаріуса Скадовського районного нотаріального округу про те, що на підставі ст.1243 ЦК України та у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладається заборона відчуження зазначеного у заповіті подружжя майна, житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами 1/2 частка за адресою АДРЕСА_1 , яке належить гр.. ОСОБА_1 . Зареєстровано в реєстрі за № 311.

Відповідно до довідки КП "Херсонське БТІ" Херсонської обласної ради від 10.11.2020 року №085947 станом на 31.12.2012 року житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_4 належить на праві приватної спільної часткової власності: 1/2 частина ОСОБА_5 згідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 23.02.1971р; 1/16 частина ОСОБА_10 згідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 31.07.2009р, Р № 1-1267; 1/4 частина ОСОБА_10 згідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 31.07.2009р, Р № 1-1265 (а.с.6).

Згідно копії технічного паспорту власниками вказаного житлового будинку значаться: 1/2 частина ОСОБА_11 ; 1/4 та 1/16 частина ОСОБА_10 ; 3/16 частини ОСОБА_12 (а.с.7-10).

Відповідно довідки Олександрівської сільської ради Скадовського району Херсонської області від 24.11.2020 року №02-21-126/к та Договору купівлі-продажу від 25.09.1971 року, посвідченого виконавчим комітетом місцевої Ради депутатів трудящих, ОСОБА_1 продала ОСОБА_13 за 500,00 рублів належний їй житловий будинок в с. Птахівка Скадовського району Херсонської області (а.с.11-12).

Згідно довідки Олександрівської сільської ради Скадовського району Херсонської області від 20.11.2020 року №02-21-126/к у період 1971-1973 в с. Птахівка були зареєстровані:

--- ОСОБА_5 , 1932 р.н., голова господарства,

--- ОСОБА_1 , 1938 р.н., дружина,

--- ОСОБА_8 , 1960 р.н., син.

Особовий рахунок було закрито у зв`язку з вибуттям до м. Скадовськ (а.с.13).

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона постійно працювала з 1959 року, з 23.06.1971 року по 04.08.1975 року вона працювала на Скадовському хлібокомбінаті (а.с.16а).

Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_2 (відповідача у цій справі), який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Скадовськ, є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно копії свідоцтва про одруження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 одружились 02.03.1999 року, про що Скадовським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області складено відповідний актовий запис №20 (а.с.16).

За копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Скадовськ Херсонської області (а.с.14).

Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.2008, Скадовською державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та видано його сину ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на 1/1 частку майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво, складається з грошових вкладів у ВАТ "Державний Ощадний Банк України" (а.с.27, 28).

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 21.10.2020 у справі №663/3120/19, яке набрало законної сили 24.11.2020 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8 , про визнання недійсним правочину та визнання права власності на 1/2 частину будинку (а.с.29-30; 38-39).

Вказане рішення оприлюднено в ЄДРСР.

У вказаній справі позивачка просила визнати недійсною заяву про відмову від спадщини від 18.03.2005 року та визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала, зокрема, тим, що 27.05.2004 року вона з чоловіком ОСОБА_5 склали заповіт подружжя, згідно якого будинок заповіли ОСОБА_8 . В подальшому вона звернулася до нотаріуса, щоб скласти новий заповіт, проте отримала відмову, оскільки існувала заборона на нерухоме майно, зазначене у заповіті. Після зняття заборони через суд нотаріус знову відмовив у здійсненні нотаріальної дії, оскільки позивачка та ОСОБА_8 відмовилися від спадщини, що не відповідає дійсності, а саме намірам заяви, яку вони підписали у нотаріуса після смерті ОСОБА_5 . Будинок мав залишитися спочатку позивачці, а потім ОСОБА_8 , як вказано у заповіті. ОСОБА_2 залишався банківський вклад і транспортний засіб, оскільки житлом ін. був забезпечений раніше. Стверджувала, що заяву про відмову від спадщини написано під впливом помилки.

Третя особа ОСОБА_8 пояснював, що між ними та ОСОБА_2 була усна домовленість про відмову на користь брата від транспортного засобу та банківського вкладу. Зі слів нотаріуса ця відмова не розповсюджувалась на інше майно, тому вони і підписали ці заяви. Але, враховуючи, що ОСОБА_8 погрожує виселенням матері ОСОБА_1 , просив визнати відмову від спадщини недійсною.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 та син спадкодавця ОСОБА_8 відмовилася від належних їм частин спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь сина спадкодавця ОСОБА_2 . Також судом було встановлено, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_5 , оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності подружжя на це майно та документи, що посвідчують шлюбні відносини зі спадкодавцем у відповідний період.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 , син позивачки та відповідно брат відповідача, повідомив, що він народився в с. Нова Маячка, де сім`я ОСОБА_7 спочатку проживала. Потім, взимку 1970 року, батьки розійшлися, і він з другого півріччя 3-го класу навчався в с. Птахівка Скадовського району. Це було у 1970 році. Влітку він був у піонерському таборі, куди його провідати приїхали разом мати і батько. Потім, коли він повернувся з табору, їм повідомили, що батько захворів, і вони поїхали його провідати. Він був ініціатором примирення батьків. Батьки знову почали жити разом в липні-серпні 1971 року. Батько переїхав до них в с. Птахівка, влаштувався на роботу у радгосп. Але потім батько вирішив, що треба переїхати до м. Скадовська, щоб він міг продовжити навчання у музичній школі, до якої він вступив у с. Нова Маячка та якої не було в с. Птахівка. Батько якийсь час проживав у родичів, працював у сільгосптехніці, підшукував будинок, а до них приїздив на вихідні. У 1971 році після 4-го класу вони переїхали до м. Скадовськ. Потім народився менший брат, мати працювала на хлібокомбінаті. Батьки проживали без реєстрації шлюбу до 1999 року. Грошима розпоряджалась мати, батько віддавав їй зарплату.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 повідомила, що є двоюрідною сестрою позивачки, тому їй відомо, що ОСОБА_1 розійшлася з чоловіком, який залишився жити в с. Маячка, а позивачка повернулася до с. Птахівка, купила там собі будинок, де жила зі старшим сином ОСОБА_8 . Потім чоловік повернувся до позивачки і вони вирішили переїхати до м. Скадовськ, щоб син продовжив навчання у музичній школі. Коли знайшли будинок, сестра прийшла до неї позичити грошей, бо не вистачало для купівлі будинок. Також сестра (тобто позивачка) пояснила, що віддасть борг відразу після продажу свого будинку в с. Птахівка. Так і сталося. ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 , вона була присутня на їхніх сімейних святах.

Нормативне обґрунтування

Відповідно до ст.ст.22, 28 та 29 КпШС України 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні тощо.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності. Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із ч.1 ст.17 Закону України "Про власність", який набрав чинності з 01.04.1991 року, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ч.1 ст.112 ЦК Української РСР 1963 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (на час купівлі спірного житлового будинку, 23.02.1971 року), майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Частиною другою вказаної норми закону в зазначеній редакції визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону Про власність, статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України Про власність", тощо).

Позиція суду апеляційної інстанції

У цій справі спірні правовідносини виникли 23.02.1971 року, в день купівлі ОСОБА_5 спірного житлового будинку за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. На той час покупець у шлюбі з позивачкою не перебував, оскільки шлюб між ним було розірвано більше 1 року назад, а саме 23.01.1970 року. Вдруге ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали шлюб 02.03.1999 року.

Стосовно позовної вимоги про встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1970 року по 1999 рік

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до п.1 розділу VII "Прикінцеві Положення" СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Зазначене положення передбачене ст.74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Такою є й правова позиція Верховного Суду у постанові від 17.06.2021 року у справі справа № 489/5982/17.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про задоволення цієї позовної вимоги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому є підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Таким чином, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту того, що придбаний спільно з ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_1 , є їх (позивачки та ОСОБА_5 ) спільним майном

У цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається, як таке, що не оскаржується.

Стосовно позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного майна

З мотивами відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї вимоги погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на законі та суперечать встановленим обставинам справи.

Так, як правильно зазначено у скарзі, відмова позивачки від спадкування частки померлого чоловіка немає жодного значення для вирішення питання про визнання права власності на частку у спільному майні.

Нормами ст.22, 28, 29 КпШС України передбачено режим спільної сумісної власності подружжя і ці норми не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які проживали однією сім`єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою в період з 08 липня 1944 року (після видання Указу Президії Верховної Ради СРСР від 08 липня 1944 р) до 01 січня 2004 року. Такі спори повинні вирішуватися відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, де зазначено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Аналіз норм КпШС України 1969 року та Закону України "Про власність" дає підстави для наступного висновку.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

--- майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід уважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

--- іншого не встановлено в письмовій угоді між ними.

Крім того, слід враховувати й положення ч.1 ст.112 ЦК Української РСР 1963 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини у справі стосовно факту спільного проживання сторін, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення ч.1 ст.17 закону "Про власність" уважається правильно застосованим.

Така сама по суті позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-66цс13.

У цій справі належними доказами (пояснення позивачки, покази свідків, народження дитини, а саме відповідача, 15.02.1972 року) доведено, що позивачка та ОСОБА_5 на момент купівлі спірного житлового будинку проживали спільно, однією сім`єю. Вони вели спільне господарств, побут та бюджет. Проти цього фактично не заперечує й відповідач. Вказаний житловий будинок (його 1/2 частина) був куплений за кошти внаслідок спільної праці позивачки та її "цивільного чоловіка" ОСОБА_5 , як сім`ї. Адже позивачка постійно працювала з 1959 року, а саме до купівлі спірного будинку працювала більше 10 років. Тобто, вона отримувала доходи, які разом з доходами "цивільного чоловіка ОСОБА_5 " були об`єднані для купівлі спірного житлового будинку (його 1/2 частини).

При встановленні ступеню трудової участі кожного з "фактичного подружжя" при придбанні 1/2 частини будинку апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірний житловий будинок належить до спільного майна ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , як придбаного за спільні кошти під час спільного проживання та в інтересах сім`ї.

Як встановив суд першої інстанції і проти цього сторона відповідача не заперечує, оскільки погодилася з рішенням суду першої інстанції у цій частині, спірний житловий будинок належить до спільного майна ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , як придбаного за спільні кошти під час спільного проживання та в інтересах сім`ї.

А тому, на думку суду апеляційної інстанції, є усі підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного майна. Адже, як вважає апеляційний суд, доказами (покази свідків, пояснення позивачки, народження дитини, а саме відповідача, 15.02.1972 року) доведено, що вказаний житловий будинок (його 1/2 частина) був куплений за кошти внаслідок спільної праці позивачки та її "цивільного чоловіка" ОСОБА_5 , як сім`ї. З рішенням суду у цій частині погодився й відповідач. А тому, вважаючи участь вказаних осіб у придбання майна рівною, апеляційний суд вважає за можливе визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вказаного спірного майна. Вказане буде відповідати й принципу справедливості, який закладено в п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Суд же першої інстанції на вказане уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального закону, а тому прийшов до помилкового висновку про відмову в позові в цій частині.

Висновки суду апеляційної інстанції

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України:

рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1970 року по 1999 рік слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині за необґрунтованістю;

рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спірного майна, а саме на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Це ж рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про встановлення факту, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , є спільним майном ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , придбаний за спільні кошти під час спільного проживання та в інтересах сім`ї, в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось.

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 24 червня 2021 року в частині задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1970 року по 1999 рік скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині.

Це ж рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірного майна, а саме на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Це ж рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про встановлення факту, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , є спільним майном ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , придбаний за спільні кошти під час спільного проживання та в інтересах сім`ї, в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 07 жовтня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.А. Кузнєцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська».

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів від дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 26 лютого 2025 року.

Суддя: ______________ О.О. Сікора