ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 390/77/24

провадження № 22-ц/4809/451/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Глушко Зої Вікторівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2024 року у складі судді Гершкула І. М. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (далі ТОВ «УМ Факторинг») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість в розмірі 62 863 грн, судовий збір у розмірі 2 684 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 02 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 було укладено договір № 2893131 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за яким відповідач отримав позику у розмірі 7 700 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,80 % від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 1,99 % від залишку суми кредиту за кожен день стандартна процентна ставка.

В подальшому 26 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу № 27072023, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «УМ Факторинг» належні права вимоги, в тому числі за кредитним договором № 2893131 від 02.02.2022, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .

Оскільки, відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2024 року позов ТОВ «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість за договором № 2893131 від 02.02.2022 в сумі 62 862 грн 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» судові витрати у сумі 6 684 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що доведеним є факти укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору в електронній формі, виконання кредитором своїх обов`язків за цим договором, а саме надання грошових коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, набуття ТОВ «УМ Факторинг» у встановленому законом порядку права грошової вимоги до ОСОБА_1 , який прийняв умови та правила надання банківських послуг, однак у порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Глушко З. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «УМ «Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що ТОВ «УМ Факторинг» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що до нього відповідно до договору факторингу перейшло право вимоги за кредитним договором від 02 лютого 2022 року № 2893131 саме на суму 62 862 грн 80 коп.

Зокрема, позивачем було надано витяг з Реєстру прав вимоги без зазначення суми, яка була відступлена за кредитним договором.

ТОВ «УМ Факторинг» не надало виписки по рахунку та жодного розрахунку заборгованості за період строку дії договору, проведеного первісним кредитором.

Крім того, надана позивачем платіжна інструкція № 302 від 24.08.2023 не відноситься до договору факторингу № 27072023 від 02 лютого 2022 року, що свідчить про те, що ТОВ «УМ Факторинг» не доведено отримання права вимоги за кредитним договором, а суд першої інстанції з формалізмом дослідив зміст вказаної платіжної інструкції та заначив недостовірні відомості, які визнав встановленими.

Відзив на апеляційну скаргу

Від ТОВ «УМ Факторинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2024 року залишити без змін.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 62 862 грн 80 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2024 та на 01.01.2025 становить 90 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 02.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2893131, відповідно якого ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 кредит у сумі 7 700 грн, зі сплатою процентів 1,99 % у день, строком на 360 днів, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі визначені договором.

Крім того, ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, який містить умови щодо порядку та розміру нарахування заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями, а також нарахування неустойки (штрафу та пені).

Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2643_27 від 18.08.2023 повідомлено, що відповідно договору № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, 02.02.2022 об 11:02:06 год. успішно перераховано кредитні кошти на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 на суму 7 700 грн, номер транзакціїї в системі i.Pay.ua 135201056.

26.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу № 27072023, згідно якого ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «УМ Факторинг» за плату належні права вимоги, в тому числі за кредитним договором № 2893131 від 02.02.2022.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 10.10.2023 утворилася заборгованість на загальну суму 62 862,80 грн, яка складається з заборгованості: за кредитом 7 700 грн, за відсотками 55 162,80 грн.

Згідно виписки, що надана АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду, по картковому рахунку № НОМЕР_2 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за період із 02.02.2022 по 05.02.2022, ОСОБА_1 було зараховано 02.02.2022 переказ на картку в сумі 7 700 грн, якими останній користувався.

На виконання ухвали суду ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надано інформацію щодо транзакції по картці № НОМЕР_4 (середина картки), проведеної 02.02.2022 через сервіс платежів i.Pay.ua, 11:02:06 год. успішно перераховано кредитні кошти на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 на суму 7 700 грн, партнер ТОВ «Лінеура Україна».

Реєстр прав вимог № 1 від 26.07.2023 свідчить, що ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «УМ Факторинг» належні права вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі, зокрема до боржника вказаного в Реєстрі під № 74 ОСОБА_1 за кредитним договором № 2893131 від 02.02.2022.

Фінансування, тобто належна до сплати клієнту за цим Реєстром прав вимоги та визначена згідно пункту 3.1 договору складає 137 203,64 грн.

Платіжна інструкція № 302 від 24.08.2023 свідчить, що ТОВ «УМ Факторинг» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» 137 203,64 грн з призначенням платежу: згідно договору факторингу № 27072023 від 26.07.2023 та реєстру прав вимоги № 1 від 26.07.2023.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, виходячи з приписів Закону України «Про електронну комерцію», укладення електронного договору можливо шляхом зазначення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (чч. 1-3 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Вказані норми не встановлюють імперативної вимоги щодо передання первісним кредитором новому кредитору оригіналів первинних документів як умови переходу права вимоги, отже, і наявності оригіналів цих документів у нового кредитора.

Передання таких документів має на меті перевірку існування у первісного кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків.

Обставина непередання новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані з невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора.

Однак відсутність передання новому кредитору таких документів не може вказувати на відсутність передання права вимоги взагалі.

Водночас вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до статті 517 ЦК України не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають з різних правових підстав на не є взаємозалежними.

Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за яким набуває новий кредитор.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Матеріалами справи підтверджується, що 02.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2893131 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 7 700 грн (а. с. 11-15).

Пунктом 1.3. Договору визначено, що строк кредиту 360 днів.

Відповідно до п. 1.4.1. сторони погодили, що стандартна процентна ставка становить 1,99 % на день та застосовується у межах строку кредиту, що зазначений у п. 1.3. Договору.

Зазначений договір підписано електронним підписом.

Між ТОВ «Лінеура Україна`та ТОВ «УМ Факторинг» 26 липня 2023 укладено договір факторингу № 27072023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало за плату, а ТОВ «УМ Факторинг» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників.

Згідно п.п.2.1 Договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.п.4.1 Договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора після підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.

За п. 4.2. всі суми, що наводяться в Реєстрі прав вимог, зазначаються в Національній валюті України гривні, станом на дату підписання Сторонами такого Реєстру прав вимог.

Так, відповідно до витягу із Реєстру прав вимоги № 1 від 26.07.2023 до ТОВ «УМ Факторинг» від ТОВ «Лінеура Україна» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 2893131 від 02.02.20222, боржником за яким є ОСОБА_1 (а. с. 9).

Згідно копії Реєстру прав вимог № 1 від 26 липня 2023 року вбачається, що до позивача за договором факторингу перейшло право вимоги щодо заборгованості відповідача в розмірі 7 700 грн (а. с. 10).

З аналізу викладеного вбачається, що ТОВ «УМ Факторинг» відповідно до договору факторингу № 27072023 від 26 липня 2023 року набуло прав кредитора ТОВ «Лінеура Україна» у зобов`язанні договором № 2893131 про надання споживчого кредиту, боржником за яким є ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості саме у розмірі 7 700 грн.

Враховуючи, що відповідно до п. 4.2 Договору факторингу від 26 липня 2023 року, відступлення прав вимоги наводяться в Реєстрі прав вимоги з зазначенням сум в Національній валюті станом на дату підписання сторонами такого реєстру, ТОВ «УМ Факторинг» на надано належних та допустимих доказів того, що відповідно до договору факторингу до нього перейшло право вимоги за кредитним договором у вигляді заборгованості за відсотками у розмірі 55 162 грн 80 коп.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що надана позивачем платіжна інструкція № 302 від 24.08.2023 не відноситься до договору факторингу, оскільки відповідно до п. 8.1. договору факторингу від 26 липня 2023 року № 27072023 цей договір набирає чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи позовні вимоги ТОВ «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції наявним у справі доказам дав неналежну правову оцінку та, неправильно застосувавши норми матерільного права, дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Глушко З. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню, рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2024 року зміні та стягненні з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» 7 700 грн заборгованості за кредитним договором від 02 лютого 2022 року № 2893131.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

В порядку розподілу судових витрат під час розгляду справи судом першої інстанцції пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 12.25 % від ціни позову (7700*100/62 862,8), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 328 грн 79 коп (2 684*12,25 %) судового збору за подання позовної заяви, а з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню 376 грн 83 коп (429 грн 44 коп*87,75 %) судового збору, сплаченого ОСОБА_1 за подання заяви про перегляд заочного рішення.

В порядку розподілу судових витрат пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, що становить 87,75% (100% -12,25 %) від ціни позову, 2 826 грн 25 коп (3 220,8*87,75%) судового збору, сплачених відповідачем за подання апеляційної скарги, підлягає стягненню з ТОВ «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 .

Остаточно, шляхом проведення взаємозаліку з ТОВ «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 874 грн 29 коп (2 826,25+376,83-328,79) судового збору.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьоїстатті 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач просив стягнути на свою користь 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження розміру витрат ТОВ «УМ «Факторинг» було надано копію договору про надання правової допомоги № 18/09/Юр від 18.09.2023 (а. с. 21), копію Акту приймання-передачі наданих послуг № 74 від 25 версеня 2023 року до Договору № 18/09/Юр від 18.09.2023 про надання правової допомоги (а. с. 22), копію платіжної інструкції № 390 від 28.09.2023 (а. с. 23).

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача також було заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 400 грн.

На підтвердження розміру витрат, адвокатом Глушко З. В. було надано оредер серії ВІ № 1213085 від 19 червня 2024 року (а. с. 145), копію розрахунку суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу (а. с. 146), копію Акта виконаних робіт від 18 серпня 2024 року відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 17.06.2024 (а. с. 147), копію квитанції № 240818-1 від 18 серпня 2024 року (а. с. 148).

Крім того, в апеляційній скарзі представник відповідача також заявила клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 600 грн за складення та подачу апеляційної скарги.

На підтвердження розміру витрат, адвокатом Глушко З. В. було надано оредер серії ВІ № 1261960 від 20 грудня 2024 року (а. с. 203), копію розрахунку суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу від 14 грудня 2024 року (а. с. 191), копію Акта виконаних робіт від 21 грудня 2024 року відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 17.06.2024 (а. с. 191 на звороті), копію Договору про надання правничої допомоги від 17 червня 2024 року (а. с. 192).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, на яку посилається заявник).

Клопотань щодо зменшення заявлених сторонами витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

Таким чином в порядку розподілу судових витрат під час розгляду справи судом першої інстанцції пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 12.25 % від ціни позову (7700*100/62 862,8), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 490 грн (4 000*12,25 %) витрат на професійну правничу допомогу, а з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню 7 371 грн (8 400*87,75 %) витрат на професійну правничу допомогу.

В порядку розподілу судових витрат пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, що становить 87,75 % (100 % -12,25 %), 3 159 грн (3 600*87,75 %) витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, підлягає стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 .

Остаточно, шляхом проведення взаємозаліку з ТОВ «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 10 040 (3 159+7371-490) витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Глушко Зої Вікторівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» () 7 700 (сім тисяч сімсот) грн заборгованості за кредитним договором від 02 лютого 2022 року № 2893131.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 2 874 (дві тисячі вісімсот сімдесят чотири) грн 29 коп судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» () 10 040 (десять тисяч сорок) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник