УХВАЛА

12 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 176/1748/23

провадження № 61-15912ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

скаржник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (боржник) - Державне підприємство «Східний

гірничо-збагачувальний комбінат»,

суб`єкт оскарження- державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук Олена Андріївна,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатеса Повалій Олена Василівна, на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року у складі судді Павловської І. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року у складі колегії суддів Красвітної Т. П., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У травні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересована особа - Держане підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ДП «Східний ГЗК»), звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук О. А. (далі - ВПВР Департаменту

ДВС Міністерства юстиції України).

Скаргу мотивовано тим, що Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області видав виконавчий лист № 176/1748/23 про стягнення з ДП «Східний ГЗК» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 120 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок хронічного професійного захворювання.

Відповідно до листа начальника ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 24 квітня 2024 року виконавчий лист № 176/1748/23 та інші перебувають на виконанні у цьому відділі, однак державний виконавець зупинив вчинення виконавчих дій у межах виконавчого провадження

(далі - ВП) № НОМЕР_1. Вказаний лист скаржник отримав 07 травня

2024 року засобами поштового зв`язку. Телефоном йому вдалось з`ясувати, що державним виконавцем, який здійснює виконавче провадження,

є Фещук О. А .

Вказаним листом заявника, серед іншого, поінформовано, що Законом України від 07 лютого 2024 року № 3577-ІХ «Про внесення змін до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 1-4 такого змісту,

до 01 січня 2025 року зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти) у виконавчих провадженнях, за якими боржником є ДП «Східний ГЗК» (крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Також у листі зазначено, що, керуючись пунктом 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець прийняла постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до 01 січня 2025 року.

Скаржник уважав дії державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій незаконними. Зазначав, що за судовим рішенням у цій справі стягнуто з ДП «Східний ГЗК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок моральної шкоди, яка заподіяна ушкодженням здоров`я. Така заподіяна шкода вважається саме моральною, а що підпадає від визначення матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, законодавець не визначив. Крім того, моральна шкода, заподіяна ушкодженням здоров`ю, в цій конкретній справі підпадає під визначення «інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами», оскільки відповідні вимоги та судове рішення за такими вимогами обґрунтовані положеннями КЗпП України.

Якщо працівнику належать до отримання певні грошові кошти і право на ці кошти виникло згідно з положеннями КЗпП України, то їх слід вважати виплатами (компенсаціями), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами. Інших правовідносин між працівником (стягувачем) і роботодавцем (боржником) не виникало. Вимоги стягувача до боржника в цьому випадку обґрунтовуються виключно як вимоги працівника до роботодавця, і підставою таких вимог є ушкодження здоров`я під час виконання умов трудового договору.

Державний виконавець не врахував, що дія пункту 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає безумовного зупинення всіх виконавчих проваджень, боржником за якими є ДП «Східний ГЗК», а встановлює певні винятки, за наявності яких виконавчі провадження не підлягають зупиненню. Такі винятки наявні у цій конкретній справі і виконавчому провадженні, а саме стягується шкода, заподіяна ушкодженням здоров`я, а також стягнення цієї шкоди є виплатою (компенсацією), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами.

Посилаючись на вказане вище, ОСОБА_1 просив суд:

визнати неправомірними дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Фещук О. А. щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі пункту 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»;

скасувати відповідну постанову про зупинення вчинення виконавчих дій;

зобов`язати ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України поновити вчинення виконавчих дій з виконання виконавчого листа про стягнення

з ДП «Східний ГЗК» на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 120 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок хронічного професійного захворювання.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області ухвалою від 23 серпня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовив.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що:

Законом України від 07 лютого 2024 року № 3577-ІХ «Про внесення змін

до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України

«Про виконавче провадження» розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 1-4 такого змісту: до 01 січня 2025 року: зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти) у виконавчих провадженнях, за якими боржником є ДП «Східний ГЗК» (крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування); підлягають зняттю накладені арешти на кошти та/або майно ДП «Східний ГЗК»;

Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області рішенням

від 25 вересня 2023 року стягнув з ДП «Східний ГЗК» на користь

ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання грошові кошти у розмірі 120 000 грн з урахуванням податків з доходів фізичних осіб. Проте відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я не входить до переліку винятків, зазначених у пункті 1-4 розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», не відноситься до заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, державний виконавець діяв відповідно до закону, а тому скарга на дії державного виконавця є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню;

доводи державного виконавця про розгляд скарги в порядку адміністративного судочинства є необґрунтованими, оскільки особа є відповідачем у цивільній справі та є боржником у виконавчих провадженнях (за виконавчим листом у цивільній справі) з примусового виконання цього рішення, то справа щодо оскарження постанов державного виконавця щодо виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду

від 06 лютого 2019 року у справі № 815/4232/17 (провадження

№ 11-1198апп18), від 22 квітня 2019 року у справі № 757/53656/17-а (провадження № 11-1426апп18), у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/5597/19 (адміністративне провадження

№ К/9901/35217/19).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 30 жовтня 2024 року ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 серпня

2024 року залишив без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що:

у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 165/1292/21 (провадження

№ 61-7048св22) Верховний Суд зазначив: «Виокремлюючи виплати, виконавчі провадження щодо яких не підлягають зупиненню, законодавець конкретизував їх перелік, та виділив серед іншого: виплату заробітної плати; вихідної допомоги; інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами; відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, при цьому не відніс до вказаного переліку відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом. Що стосується поняття інших виплат (компенсацій), то відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, хоч і випливає з трудових правовідносин, однак не охоплюється поняттям компенсації в розумінні норм трудового законодавства, в тому числі статей 72, 83 та норм глави VІІІ «Гарантії та компенсації» КЗпП України. Таким чином, відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я не входить до переліку виключень, зазначених в пункті 1-4 розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», не відноситься до заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами»;

оскаржена постанова державного виконавця ВПВР Департаменту

ДВС Міністерства юстиції України, прийняла 11 березня 2024 року

у ВП № 74403781 про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа від 06 лютого 2024 року№ 176/1736/23,

на підставі пункту 1-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», не порушує конституційну вимогу щодо обов`язковості судових рішень, оскільки не припиняє взагалі виконання рішення суду, а лише призупиняє його виконання на строк, встановлений законом;

посилання в апеляційній скарзі на висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження

№ 61-14640сво18), є безпідставними, оскільки він висловлений у справі при застосуванні іншого закону та з приводу інших правовідносин, зокрема у цій справі Верховний Суд розглядав питання повороту виконання рішення про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, та надав тлумачення приписам частини 2 статті 382 ЦПК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка

Повалій О. В.,просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає порушення судами норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що:

державний виконавець не врахував, що дія пункту 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає безумовного зупинення всіх виконавчих проваджень, боржником за якими є ДП «Східний ГЗК», а встановлює певні винятки, за наявності яких виконавчі провадження не підлягають зупиненню. Такі винятки наявні у цій конкретній справі і виконавчому провадженні, а саме стягується шкода, заподіяна ушкодженням здоров`я, а також стягнення цієї шкоди є виплатою (компенсацією), що належить працівнику у зв`язку з трудовими відносинами. Таким чином, у цьому випадку виконавче провадження зупиненню не підлягало, а прийняття зазначеної вище постанови значною мірою порушує права скаржника, зокрема право на отримання відшкодування моральної шкоди, факт спричинення якої суд встановив;

висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 165/1292/21 (провадження № 61-7048св22), стосувалися виключно тлумачення змісту статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств»;

наведене у законі серед винятків формулювання «інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» безумовно містить відшкодування (компенсацію) моральної шкоди працівнику роботодавцем, оскільки таке відшкодування напряму залежить від існування трудових відносин та випливає з них. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судовим рішенням стягнуто з ДП «Східний ГЗК» на користь скаржника грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна ушкодженням здоров`я. В обґрунтування позовних вимог та під час вирішення справи суд застосував норми трудового законодавства, зокрема статті 153, 173, 237-1 КЗпП України. Тому відшкодування моральної шкоди у цьому випадку є видом виплат (компенсацій), належних працівнику у зв`язку з трудовими відносинами;

відшкодування моральної шкоди у цьому випадку здійснюється одним суб`єктом, наділеним спеціальним статусом «роботодавець», у зв`язку з цим, специфічним переліком прав і обов`язків, на користь іншого суб`єкта - «працівника», та є результатом взаємодії цих суб`єктів у сфері відносин, регульованих нормами трудового права - трудових відносин. Тобто за своєю суттю відшкодування моральної шкоди саме роботодавцем працівнику в іншому, відмінному від сфери трудових відносин середовищі, є неможливим. Саме тому компенсація моральної шкоди є виплатою, яка належить працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, і вимоги скаржника як стягувача до боржника у цьому випадку обґрунтовуються виключно як вимоги працівника до роботодавця, і підставою таких вимог є ушкодження здоров`я під час виконання умов трудового договору;

зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа від 21 листопада 2023 року № 176/1748/23 значною мірою порушує право скаржника на відшкодування йому моральної шкоди, факт завдання якої суд встановив, позбавляє його одного з основних джерел доходу після втрати ним значного відсотка працездатності. Ці обставини викликають у скаржника лише численні сумніви і переживання, продовжуючи негативно впливати на його теперішній стан здоров`я. Поклавши роки свого життя задля добробуту підприємства, наразі він знову змушений доводити своє право на продовження отримання виплат за завдану непоправну шкоду його здоров`ю. Зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа призводить саме до ілюзорності встановленого судом права скаржника на відшкодування моральної шкоди, при тому, що у цьому конкретному випадку і виконавчому провадженні стягується шкода, заподіяна ушкодженням здоров`я, стягнення цієї шкоди є виплатою (компенсацією), що належить працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, а тому виконавче провадження зупиненню не підлягало.

30 грудня 2024 року ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України через систему «Електронний суд» подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Відзив мотивовано тим, що:

предметом скарги є постанова державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження», при цьому виконання судового рішення зупиняється, а не скасовується, обґрунтування позовних вимог у скарзі на дії державного виконавця не розглядаються;

скаржник не зазначив про неправильне застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права судів першої та апеляційної інстанцій. Скаржник вже посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), з таким самим предметом та підставами позову, яка розглядається за скаргою на дії державного виконавця, який зупинив виконавче провадження;

Верховний Суд вже відмовляв у відкритті касаційного провадження

за подібними касаційними скаргами (ухвали від 10 вересня 2024 року у справі № 176/245/23 (провадження № 61-11871ск24), від 02 жовтня 2024 року

у справі № 176/2467/23 (провадження № 61-12943ск24)).

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Провадження у суді касаційної інстанції

29 листопада 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Повалій О. В., на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року.

Верховний Суд ухвалою від 17 грудня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував з Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області матеріали цивільної справи № 176/1748/23.

У січні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 10 січня 2025 року справу призначив до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині другій статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Встановлено, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 17 січня 2025 року з підстав, передбачених частиною третьою статті 403 ЦПК України, передав на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 176/1715/23 за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Фещук О. А. щодо зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_2,

боржник - ДП «Східний ГЗК» (провадження № 61-13883св24).

Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначала, що:

суд першої інстанції відмовив у задоволенні скарги та вказав, що відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я не входить до переліку винятків, зазначених у пункті 1-4 розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»;

апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції та зазначив, що державний виконавець діяв відповідно до закону, а тому скарга на дії державного виконавця є необґрунтованою;

стягувач не погоджується із судовими рішеннями та зазначає, що висновок Верховного Суду щодо того, як саме слід тлумачити перелік винятків, зазначених у пункті 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», відсутній.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що упрактиці Касаційного цивільного суду сформувався досить різний підхід про застосування статей 389, 394 ЦПК України при оскарженні судових рішень у справах за скаргами стягувачів на дії державного виконавця, де боржником є ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Зокрема, суд касаційної інстанції у цій категорії спорів робить висновок про: а) відкриття касаційного провадження; б) відмову у відкритті касаційного провадження з мотивів необґрунтованості касаційної скарги; в) відмову у відкритті касаційного провадження з мотивів оскарження судових рішень у малозначній справі. […]

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

(пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Касаційний суд звертає увагу на те, що питання про місце стадії судового контролю за виконанням судових рішень у структурі цивільного процесу було предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Отже, колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування статей 389, 394 ЦПК України у подібних правовідносинах, викладених в ухвалах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2024 року у справі

№ 176/737/23 (провадження № 61-17171ск24), Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2024 року у справі № 176/1618/23 (провадження № 61-17175ск24), Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 176/1743/23 (провадження № 61-16433ск24), та зробити висновок про те, що:

стадія судового контролю за виконанням судових рішень не є окремим провадженням в окремій справі, а є наслідком виконання або невиконання судового рішення, як завершальної стадії судового процесу;

справи за скаргами у порядку судового контролю за виконанням судових рішень мають ті ж самі властивості, що й справа, рішення в якій виконується;

якщо предметом виконання є судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судові рішення у справі за скаргами у порядку судового контролю за виконанням судових рішень є такими, що ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

для вирішення питання, чи підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справі за скаргою у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, необхідно враховувати, чи рішення, яке примусово виконується ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

якщо предметом виконання є судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судові рішення за результатами розгляду скарги на рішення, дії, бездіяльність державного (приватного) виконавця у цій справі можуть бути оскаржені у касаційному порядку лише у випадках, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України;

за відсутності у касаційній скарзі посилань на випадки, передбачені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, в тому випадку, якщо касаційний суд відкрив касаційне провадження без наявності винятків, зазначених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, то касаційне провадження підлягає закриттю.

Правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин у справі

№ 176/1715/23.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ухвалою від 05 лютого 2025 року прийняла до розгляду цивільну справу

№ 176/1715/23 (провадження № 61-13883сво24).

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи викладене вище, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність зупинити провадження у цій справі до закінчення перегляду

в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду справи № 176/1715/23 (провадження

№ 61-13883сво24).

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі № 176/1748/23 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук Олени Андріївни за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатеса Повалій Олена Василівна, на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 176/1715/23 (провадження № 61-13883сво24).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко Є. В. Петров В. В. Сердюк