Справа № 195/203/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

26.02.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Омеко М.В., за участі секретаря судового засідання Мартинової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Марганця в особі Марганецької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після її смерті відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1 із земельною ділянкою, а також земельний пай 4.81 га, що розташований на території Новокиївської сільської ради нікопольського району.

За час життя, поряд з мамою проживав брат позивача- ОСОБА_3 і він її доглядав, але у 2010 році брат захворів, а в нього ніколи не було з рідних крім мами, то доглядатиприйшлося позивачу за мамою, тому позивач був змушений переїхати з дружиною в ОСОБА_4 ?янку, в будинок матері і там проживає до теперішнього часу.

Позивач весь час, аж до смерті матері доглядав її, вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, що мати написала заповіт позивач не знав.

Коли померла мати то брат сказав, що мама писала заповіт по заповіту все на нього , але брат повідомив що позивач може жити в материній хаті і надалі, оскільки в нього є своя хата.

В жовтні 2024 року брат покликав позивача і сказав, що він себе дуже погано почуваєі відчуває свою смерть, тому віддає мамин заповіт.

У грудні 2024 року він помер, проте отримавши заповіт матері від 15.03.2012 року, позивач дізнався , що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0.28 га, яку надано для присадибної ділянки 0.25 га та підсобного господарства 0.03 ща, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 мати заповілу позивачу, ОСОБА_1 ,а земельну ділянку площею 4.810 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Новокиївської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області заповіла в рівних долях ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Проте, отрмавши заповіт позивач одразу звернувся до нотаріуса ,але отримав відповідь з відмовою у видачі свідоцтва про право власності на вищевказане майно, тому що було пропущенно строк, який надається законом на прийняття спадщини.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2025 року відкрито провадження у даній справі.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач, Територіальна громада міста Марганця в особі Марганецької міської ради будучи належним чином повідомлені про час та місце розгяду справи в судове засідання не зявились, причини своєї неявки суду не повідомили, проте надіслали до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, просять винести рішення на розсуд суду.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15.03.2012 року ОСОБА_2 заповіла житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0.28 га, яку надано для присадибної ділянки 0.25 га та підсобного господарства 0.03 ща, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 мати заповілу позивачу, ОСОБА_1 ,а земельну ділянку площею 4.810 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Новокиївської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області заповіла в рівних долях ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Дний заповіт було посвідченосекретарем виконавчого комітету ОСОБА_5 Ноковикивської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та зареєстровано в реєстрі за № 16.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 є рідним сином померлої ОСОБА_2 .

Відповідно до розяснення приватного нотаріуса Дряблової Н.Ф. Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 31.10.2024 року позивачу було розяснено про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 через пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу вимог ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з цього часу виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до приписів Цивільного кодексу України (статті 1268, 1269) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 УК України), до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року по справі № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини колегія суддів враховує прецедентну практику Європейського Суду з прав людини.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно роз`яснень, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає доводи позивача обгрунтованими, через поважність причин, а саме через необізнаність про наявність заповіта та збройну військову агресію Російської Федерації.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем причини пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 є поважними, оскільки вони пов`язані із об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення цих дій. А саме позивач не був обізнаний про наявність заповіта, через що не мав можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_2 , що стало причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 200, 206, 247, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1269, 1272 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Марганця в особі Марганецької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом - задовольнити.

Визнати поважною причину пропуску ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) строку для прийняття спадщини та визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, для надання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення.

Суддя: М. В. Омеко