Справа № 682/214/25
Провадження № 2/682/328/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :

головуючої судді Зеленської В.І,

з участю секретарки судових засідань Козир О.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 10748 грн 00 коп за договором позики від 06.05.2021 р та про відшкодування судових витрат.

08 листопада 2023 р ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що стверджується Актовим записом про шлюб № 271 від 08.11.2023 р, вчиненим органом державної реєстрації актів цивільного стану (а.с.19). Тому далі по тексту прізвище відповідачки вказане ОСОБА_6 .

З позовної заяви вбачається, що 06 травня 2021 року відповідачка позичила у ОСОБА_1 7395 грн на власні потреби і зобов`язалась повернути кошти до 06 серпня 2021 року та сплатити 3% за кожен місяць користування позикою, а у разі порушення п.1 розписки в частині сплати відсотків та несвоєчасного погашення заборгованості - сплатити пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення оплати до повного розрахунку, про що власноручно склала розписку. Проте у визначений Договором строк відповідачка свого зобов`язання за Договором позики не виконала, борг не повернула і не повертає його до цього часу. Тому позивач ОСОБА_1 просить задовольнити позовні вимоги повністю і стягнути з відповідачки в його користь 7395,00 грн простроченої заборгованості за основною сумою боргу, 665,00 грн відсотків за користування позикою, 2218,00 грн пені та 470,00 грн інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а всього 10748 грн 00 коп і судові витрати - 1211 грн 20 коп.

Відповідачка ОСОБА_2 належним чином повідомлена про розгляд справи судом в порядку спрощеного провадження без участі сторін, відзив на позов не подала.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли відносини позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

06 травня 2021 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 був укладений Договір позики, відповідно до якого ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_1 у позику 7395 грн на власні потреби і зобов`язалась повернути кошти до 06 серпня 2021 року та сплатити 3% за кожен місяць користування позикою, а у разі порушення п.1 Договору в частині сплати відсотків та несвоєчасного погашення заборгованості сплатити пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення оплати до повного розрахунку.

На підтвердження укладення Договору позики та його умов 06.05.2021 року позичальник ОСОБА_7 власноручно склала розписку (а.с.5), в якій вказав, що 06 травня 2021 р одержала від ОСОБА_1 в позику гроші в сумі 7395 грн для власних потреб.

Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України, Договір є укладеним з моменту передання грошей, тобто з 06 травня 2021 р.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав та 06.05.2021 р передав ОСОБА_7 у позику 7395 грн.

Відповідачка свого зобов`язання не виконала, не повернула у визначений Договором строк позикодавцю ОСОБА_1 борг в сумі 7395 грн та відсотки за користування позикою. На час звернення з позовом до суду борг відповідачкою не погашений.

З розрахунку позивача вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за договором позики становить: 7395 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 665 грн - проценти за користування позикою в межах строку дії Договору з 06.05.2021 р по 06.08.2021 р, 2218 грн - пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 06.08.2021 р по 24.02.2022 р, розрахована відповідно до умов Договору в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення боргу, 470 грн - інфляційні витрати за період з 06.08.2021 р по 24.02.2022 р , нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с.3).

Розмір заборгованості відповідачкою не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24, 129).

Відповідач не подав відзив на позовну заяву, не заявив інших вимог, не спростував розмір боргу перед позивачем за Договором позики від 19.12.2020 р., не подав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до принципу диспозитивності у цивільному процесі, закріпленому у ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 7395 грн заборгованості за основною сумою боргу та 665 грн процентів за користування позикою в межах строку дії Договору з 06.05.2021 р по 06.08.2021 р відповідають вимогам ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, є підставними та обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача в користь позивача пені, суд приходить до наступного.

Договір позики був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 06.05.2021 р. Позивачем здійснено розрахунок пені за період з моменту закінчення строку дії Договору з 06.08.2021 р по 24.02.2022 р.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 р на усій території України установлено карантин, дія якого закінчилася 30 червня 2023 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 383.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодеку України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Тому суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 06.08.2021 р по 24.02.2022 р такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідачки в користь позивача інфляційних витрат за період з 06.08.2021 р по 24.02.2022 р, то суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є зрозумілим. А вимоги про стягнення інфляційних витрат за вказаний позивачем період підлягають задоволенню.

Таким чином стягненню з відповідача в користь позивача підлягає сума 8530 грн 00 коп, яка складається з: 7395 грн заборгованості за позикою, 665 грн заборгованість за несплаченими відсотками за період користування позикою на підставі Договору та 470 грн 00 коп інфляційних втрат за період з 06.08.2021 р по 23.02.2022 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимоги, що становить 961 грн 25 коп.

Керуючись ст.ст. 4-13, 17, 18, 81, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 625 ЦК України, п. 15 Прикінцевих та Перехідних пололжень Цивільного кодексу України , суд

в и р і ш и в

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 06 травня 2021 р в сумі 8530 грн 00 коп (вісім тисяч п`ятсот тридцять грн 00 коп) та 961 грн 25 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в підсистемі "Електронний суд".

Головуючий суддя Зеленська В. І.