Справа № 723/2832/24
Провадження № 2/723/627/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі:

головуючого судді Яківчика І.В.

за участю секретаря судових засідань Крупчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 - батько позивача. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку літ.«А-І», ганку літ.«а», літньої кухні літ.«Б», мансарди літ.«Мс», веранди літ.«б», сходів літ.«б1», гаража літ.«В», сарая літ.«Г», сарая літ.«Д», сарая літ.«Е», сарая літ.«Ж», літньої кухні літ.«З», воріт з хвірткою під № 1, огорожі під № 2, криниці під № 3 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 будучи сином спадкодавця, тобто в силу статті 529 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на час смерті спадкодавця, спадкоємцем за законом першої черги, своєчасно, в установлений законом шестимісячний строк, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном (стаття 549 Цивільного кодексу Української РСР), оскільки залишився проживати у вказаному домоволодінні, обробляв присадибну земельну ділянку.

У позивача відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи, оскільки ОСОБА_9 при житті не оформив право власності на домоволодіння за собою та не зареєстрував це право в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Крім позивача, є ще один спадкоємець за законом першої черги (дружина спадкодавця) - відповідач по справі ОСОБА_3 , яка на спадкове майно не претендує і від належної їй частки у спадковому майні відмовляється на користь позивача.

Також відповідачами по справі є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як правонаступники (дружина та діти) ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і станом на 15 квітня 1991 року був членом двору, та який, як вважає позивач, помилково вказаний як член колишнього колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_10 приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Коржан В.Д. відкрита спадкова справа № 147/2018.

Відповідно до частини першої статті 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права. Тому позивач вважає, що право власності на вищевказане домоволодіння перейшло до нього в порядку спадкування за законом і просить захистити його цивільне право на спадкове майно шляхом визнання за ним права власності на нього.

Крім того, позивачу з метою реалізації права на спадкування також необхідно встановити факт родинних відносин між ОСОБА_9 та позивачем, оскільки в свідоцтві про народження останнього батько вказаний як « ОСОБА_9 », а в свідоцтві про смерть - « ОСОБА_9 ».

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак на адресу суду направили письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, підтримали позовні вимоги та просили суд позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, до суду направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 - батько позивача ОСОБА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку літ.«А-І», ганку літ.«а», літньої кухні літ.«Б», мансарди літ.«Мс», веранди літ.«б», сходів літ.«б1», гаража літ.«В», сарая літ.«Г», сарая літ.«Д», сарая літ.«Е», сарая літ.«Ж», літньої кухні літ.«З», воріт з хвірткою під № 1, огорожі під № 2, криниці під № 3 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Забудовником вказаного домоволодіння був ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою Їжівського старостинського округу Чудейської сільської ради від 08 липня 2024 року № 557.

Як вбачається з довідки Їжівського старостинського округу Чудейської сільської ради від 08 липня 2024 року № 547 станом на 15 квітня 1991 року вказане домоволодіння відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», головою двору був ОСОБА_9 .

Разом з тим, застосування норм статей 120, 123 ЦК УРСР вважається правильним при належному з`ясуванні питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), а згодом - Вказівками № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Як вбачається з листа архівного відділу Чернівецької районної державної адміністрації від 12 липня 2024 року № 734 рішення зборів колгоспників «Фрунзе» с.Їжівці за 1950 - 1991 роки включно щодо прийняття ОСОБА_9 в члени колгоспу відсутнє.

Таким чином, вказане домоволодіння необґрунтовано зараховано до суспільної групи «колгоспний двір», а тому воно в цілому належало ОСОБА_9 як забудовнику.

Позивач ОСОБА_1 будучи сином спадкодавця, тобто в силу статті 529 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на час смерті спадкодавця, спадкоємцем за законом першої черги, своєчасно, в установлений законом шестимісячний строк, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном (стаття 549 Цивільного кодексу Української РСР), оскільки залишився проживати у вказаному домоволодінні, обробляв присадибну земельну ділянку.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (підпункт 4.19. пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Таким чином, за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому розглядові за правилами позовного провадження.

Як вбачається з доданої до позову інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та інших відповідних реєстрів, відомості щодо реєстрації права власності відносно вказаного домоволодіння в цих реєстрах відсутні.

У позивача відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи, оскільки ОСОБА_9 при житті не оформив право власності на домоволодіння за собою та не зареєстрував це право в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Крім позивача, є ще один спадкоємець за законом першої черги (дружина спадкодавця) - відповідач по справі ОСОБА_3 , яка на спадкове майно не претендує і від належної їй частки у спадковому майні відмовилася на користь позивача .

Також відповідачами по справі є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як правонаступники (дружина та діти) ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і станом на 15 квітня 1991 року був зазначений членом двору, який не був колгоспним двором.

За змістом розділу VII Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на час смерті спадкодавця, спадкування - це перехід до спадкоємців тих прав та обовязків, що належали спадкодавцеві на законних підставах на момент відкриття спадщини (день смерті спадкодавця). Відповідно до частини першої статті 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Згідно копії технічного паспорту, будинковолодіння складається із: житлового будинку літ.«А-І», ганку літ.«а», літньої кухні літ.«Б», мансарди літ.«Мс», веранди літ.«б», сходів літ.«б1», гаража літ.«В», сарая літ.«Г», сарая літ.«Д», сарая літ.«Е», сарая літ.«Ж», літньої кухні літ.«З», воріт з хвірткою під № 1, огорожі під № 2, криниці під № 3 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того судом встановлено, що позивачу з метою реалізації права на спадкування також необхідно встановити факт родинних відносин між ОСОБА_9 та позивачем, оскільки в свідоцтві про народження останнього батько вказаний як « ОСОБА_9 », а в свідоцтві про смерть - « ОСОБА_9 ». Факт родинних відносин між ними підтверджується довідкою Їжівського старостинського округу Чудейської сільської ради від 12 липня 2024 року № 574.

Вирішуючи вимогу про встановлення даного юридичного факту, суд виходить з того, що відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення вказаного юридичного факту, він має бути встановлений в судовому порядку.

Задоволення вимог про встановлення юридичного факту має юридичне значення для позивача. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених ним та підтверджених документами.

На підставі ст.ст. 1223, 1261, 1269, 1270 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 197, 315, 259, 268, 315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно за законом, задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку літ.«А-І», ганку літ.«а», літньої кухні літ.«Б», мансарди літ.«Мс», веранди літ.«б», сходів літ.«б1», гаража літ.«В», сарая літ.«Г», сарая літ.«Д», сарая літ.«Е», сарая літ.«Ж», літньої кухні літ.«З», воріт з хвірткою під № 1, огорожі під № 2, криниці під № 3 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя: