КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1697/2025
справа №363/213/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Лупейка Олександра Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Лукач О.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до російської федерації в особі уряду російської федерації, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої збройною агресією російської федерації проти України, -

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом про стягнення моральної шкоди.

Вимоги позову мотивують тим, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала військову агресію проти України, вчинивши терористичний широкомасштабний збройний напад, який триває до сьогодні. На території України триває війна із застосуванням сучасних систем озброєння, країною агресором здійснюється терор мирного населення, відбувається масове знищення інфраструктури. Через військової агресії значні території України виявилися окупованими іноземним російським військом.

Після початку військового вторгнення російської федерації Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні з 05:30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. Військова збройна агресія російської федерації, беззаперечно, спричинила тяжкі наслідки, як для держави у цілому, так і для громадян України.

Спричинені такі тяжкі наслідки і для позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку із чим ними заявляється до відшкодування російською федерацією спричинена моральна шкода.

Вказують, що довоєнне життя позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є подружжям, мають спільних дітей та дітей від попередніх шлюбів, з якими проживала також мама позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , характеризують як щасливе і передбачуване.

ОСОБА_1 вказує, що початок війни став явним психологічним шоком, страхом, панікою, відчаєм, вона була розгубленою, боялася за себе та родину, а для позивача ОСОБА_2 це було психологічним шоком.

До позивачів у село приїхали: син ОСОБА_4 з родиною, двоюрідна сестра з родиною, всього їх було 12 чоловік. У селі зникли газ, світло, зв`язок, тепло. Досить швидко закінчувалися запаси їжі. Страждали всі, особливо маленькі діти. Двічі непритомніла мати позивача. У позивача ОСОБА_1 внаслідок переживань та страху весь час тримався великий тиск на рівні 170x110. Від холоду мерзли, хворіли, а щоб зігрітися та приготувати їжу - розібрали сарай на дрова. Ліків для лікування не було. У небі постійно літали російські літаки і дрони.

Позивачі вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у село зайшли російські військові із м. Хабаровська та буряти. Вони обшукували місцеві помешкання, з їх слів шукали партизанів. Обшукали і їхню садибу. До садиби приїхали на бронетранспортері та направили гармату, на територію заходило шість солдатів, озброєних автоматами і гранатами. Троє з них обшукували територію, а троє заходили у будинок. У всіх відібрали мобільні телефони. Побачивши на другому поверсі її сина ОСОБА_5 та племінника, один із солдатів направив на них автомат, наказав встати і виходити, оскільки у нього наказ розстрілювати всіх українців, яким є «18+» років. Від почутого в усіх почалась істерика, а мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 втратила свідомість. Окупанти залишили їх, але обіцяли повернутись через деякий час.

Родина позивачів продовжила жити у страху і великій напрузі. На початку квітня 2022 року село звільнили. Позивачі стверджують, що в окупації з родиною пережили весь спектр надмірних негативних емоцій.

Після окупації матері позивача лікарями встановлено 1 групу інвалідності та потрібен був постійний догляд. Проте ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла, що стало тяжким горем для всієї їхньої дружньої сім`ї.

Позивачі вказують, що у психологічних стражданнях наявна вина РФ, яка вчинила військовий збройний напад на Україну та намагається здійснити геноцид українського народу. Стверджують, що військовою агресією російської федерації позивачам спричинена моральна шкода.

Розмір моральної шкоди ОСОБА_1 оцінює у 40 мільйонів гривень, а ОСОБА_2 - 30 мільйонів гривень.

На підтвердження заявленого розміру моральної шкоди ОСОБА_2 замовлено психологічне дослідження, яке проводилось спеціалістом-психологом ОСОБА_6 .. Згідно висновку від 13 листопада 2023 року ОСОБА_2 дійсно спричинено моральну шкоду з констатацією, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є адекватним психотравмуючій ситуації.

Уважають, що заявлена до стягнення моральна шкода підпадає під визначені частиною 2 статті 23 ЦК України пункти, оскільки позивачі зазнали фізичного болю та страждання внаслідок збройної агресії РФ як прямо (через замерзання, недоїдання, хвороби), так і опосередковано у проекції через "інше ушкодження здоров`я" (а саме через ушкодження морального здоров`я, яке є різновидом загального здоров`я людини); зазнали душевних страждань через протиправну агресію РФ як щодо себе, так і щодо близьких (що є абсолютно очевидним); зазнали душевних страждань у зв`язку із пошкодженням сімейного майна; через збройну агресію постраждали честь і гідність позивачів, як громадян України.

Мотивуючи наведеним, просять суд стягнути з РФ на користь: ОСОБА_1 -

40 000 000,00 гривень, що станом на день подачі позову еквівалентно 1 099 976,90 доларів США або 1 004 590,98 Євро; ОСОБА_2 - 30 000 000,00 гривень, що еквівалентно станом на день подачі позову 824 982,66 доларів США або 753 443,24 Євро.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з російської федерації в особі уряду російської федерації (за рахунок її коштів, майна і активів) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду спричинену через збройну агресію російської федерації проти України у розмірі 5 000 000 гривень, що на дату звернення до суду з позовом (21 грудня 2023 року) складає еквівалент 133 150,12 доларів США або 121 754,04 Євро.

Стягнуто з російської федерації в особі уряду російської федерації (за рахунок її коштів, майна і активів) на користь ОСОБА_2 моральну шкоду спричинену через збройну агресію російської федерації проти України у розмірі 3 000 000 (три мільйони) гривень, що на дату звернення до суду з позовом (21 грудня 2023 року) складає еквівалент

79 890,08 доларів США або 73 053,23 Євро.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині визначення присудженої до стягнення суми, адвокатом Лупейком О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу.

Вказує, що при ухваленні рішення підлягав врахуванню висновок спеціаліста-психолога, як і визначені в ньому рекомендовані розміри морального відшкодування.

Зазначає, що за методологічним методом потерпіла сторона самостійно визначає розмір, який їй необхідний для психологічної реабілітації від морального травмування, а завдання психолога полягає у визначенні адекватності такої оцінки, виходячи із рівня самоусвідомлення особою своєї особистісної самооцінки.

Тобто, психолог за своїми дослідженнями встановив рівень особистісних самооцінок позивачів, і, виходячи з цього, визначив рекомендований розмір морального відшкодування на підставі того, що позивачами було пережито.

Вказує, що від війни позивачі дійсно пережили справжнє жахіття, а якість життя є зруйнованою російським окупантом.

У висновках спеціаліста-психолога всі психотравмуючі фактори враховано і прописано критерії оцінок, суд першої інстанції у рішенні цього не зробив.

Неврахування висновків спеціаліста-психолога призвело до неправильного визначення сум стягнення. Позивачі уважають, що присуджені розміри морального відшкодування є заниженими.

Посилаються на розміри моральної шкоди, стягнуті судами першої інстанції в інших справах. Зокрема, рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська (Кам`янське) від 09 серпня 2023 року у справі № 207/3013/23 (задоволено позов ОСОБА_7 на суму 100 млн. грн у еквівалентах іноземних валют); рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 02 травня 2023 року у справі № 538/539/23 (задоволено позов ОСОБА_8 на суму 40 млн. грн); рішення Березанського міського суду Київської області від 12 червня 2023 року у справі № 355/274/23 (задоволено позов ОСОБА_9 на суму 40 млн. грн.; рішення Броварського районного суду Київської області від 23 лютого 2024 року у справі № 361/9694/23 (за позовом ОСОБА_10 на 50 млн. грн).

Мотивуючи наведеним, просять суд рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 червня 2024 року про часткове задоволення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі із визначенням стягнення у еквівалентах до іноземних валют (доларах США і Євро).

В судовому засіданні адвокат Лупейко О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Відповідачем у справі є РФ, дипломатичні відносини з якою у України відсутні, що унеможливлює використання судом України каналів поштового зв`язку для інформування РФ про провадження у справі за позовом про відшкодування шкоди. За ініціативою та сприянням сторони позивача судові повідомлення направлялись на три електронні адреси Міністерства юстиції РФ, наявні у відкритих джерелах, та поштовим відправленням через посольство РФ у м. Варшава (Республіка Польща), проте за даними електронного ресурсу відправлення не було вручено.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів - адвоката Лупейка О.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визначивши розмір відшкодування, що підлягає стягненню, суд першої інстанції врахував обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі, множинний характер порушення їх конституційних прав, характер немайнових втрат, зокрема, втрату близької людини та тяжкість вимушених змін у їх житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану.

Суд першої інстанції також врахував практику Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької Республіки та «Грузія проти Росії (ІІ)» (заява № 38263/08, рішення Великої Палати від 28.04.2023).

Суд зробив висновок, що визначений позивачами розмір грошової компенсації моральної шкоди є непропорційним засадам справедливості та розумності.

Відхиливши висновки спеціаліста-психолога від 12 грудня 2023 року в частині завдання позивачам моральної шкоди в розмірі 40 мільйонів та 30 мільйонів гривень відповідно, суд вказав, що такі є завищеними, що не може уважатися співмірним із змістом порушених прав та їх обсягів, виходячи з підстав обґрунтованих у позові та показань, наданих у судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що позивачі у справі з 12 січня 1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 12 січня 1996 року (том 1 а.с. 35).

Згідно даних витягу з реєстру територіальної громади убачається, що з 11 червня 2009 року зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 41).

Згідно даних акту депутата про фактичне місце проживання №2029/К-А від 04 жовтня 2023 року убачається, що ОСОБА_1 разом із своїми дітьми ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в період з 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року фактично проживали за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 42).

Згідно даних довідки №11 від 13 липня 2023 року, виданої секретарем Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, убачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року фактично проживав за адресою АДРЕСА_1 , яке включено до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України (з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" (том 1 а.с. 47)

З даних довідки №140/15-23 від 22 серпня 2022 року, виданої старостою Димерської селищної ради Київської області, убачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 11 червня 2009 року на час видачі довідки дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 52).

Згідно даних довідки №29 від 26 червня 2022 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством "Димерська центральна селищна лікарня" Димерської селищної ради Ясногородська, амбулаторія загальної практичної сімейної медицини, убачається, що ОСОБА_3 встановлено діагноз церебральний атеросклероз (том 1 а.с. 54).

З 11 серпня 2022 року ОСОБА_3 встановлено І групу інвалідності, особа не здатна до самообслуговування, потребувала лікування та постійної сторонньої допомоги, що підтверджується даними довідки МСЕК № АВ 1080684 (том 1 а.с.57).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_2 (том 1 а.с. 60).

На підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 13 листопада 2023 року про проведення психологічного дослідження, 12 грудня 2023 року психолог та лікар-психотерапевт ОСОБА_6 , провівши психологічне дослідження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на предмет психотравмування та визначення розміру моральної шкоди, спричиненої їм у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, склав окремі висновки спеціаліста-психолога.

Відповідно до даних висновків спільно для обох позивачів: досліджена ситуація, пов`язана зі впливом на життя і здоров`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 збройної агресії російської федерації на Україну, є, беззаперечно, психотравмуючою для них; глибина інтенсивності, протяжність психотравмуючого впливу на особистість ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за обставинами, що були піддані дослідженню, є надзвичайними, гіпертрофованими і потенційно небезпечними для їх фізичного і психологічного здоров`я; за обставин, які розглянуті у дослідженні, заявникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 завдано моральної шкоди; між спричиненою заявникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 моральною шкодою та психотравмуючими факторами, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок; визначений самостійно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 розмір морального відшкодування за завдану моральну шкоду є адекватним психотравмуючій ситуації. При цьому, розумний розмір морального відшкодування ОСОБА_1 за даними психологічного дослідження встановлюється у 40 (сорок) мільйонів гривень, а ОСОБА_2 - 30 (тридцять) мільйонів гривень, у т.ч. з урахуванням фактору, що самі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вважають такі суми мінімально адекватними для можливого часткового відновлення морального (психологічного) здоров`я (том 1 а.с.64-85, 86-108).

Відповідно до частини 2 статті 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Статтею 79 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено поняття судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Преамбулою Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 326 «Про затвердження Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації» затверджено порядок визначення шкоди та збитків, завданих внаслідок збройної агресії.

Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 дійшов висновку, що звернення позивача до українського суду із позовом до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією росії проти України, є можливим засобом захисту права.

Отже, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації росією окремих територій Української держави, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на державу, що здійснює окупацію (російську федерацію), а держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до статті 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.

Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (стаття 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19 грудня 2016 року).

Відповідно до частини 9 статті 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Звернувшись до суду із цим позовом, позивачі просили суд стягнути з російської федерації на користь ОСОБА_1 - 40 000 000,00 гривень, на користь ОСОБА_2 - 30 000 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої наслідками збройної агресії, з визначенням еквіваленту в іноземній валюті на день прийняття рішення.

Згідно зі статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частинами 2, 3, 4 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Фактично доводи апеляційної скарги ґрунтуються на не згоді із визначеною судом першої інстанції сумою моральної шкоди.

Апеляційний суд уважає, що судом першої інстанції при визначення розміру моральної шкоди враховано множинний та триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивачів, тяжкість вимушених змін у її житті та зробив обґрунтований висновок, що достатньою сатисфакцією для позивачів є стягнення з відповідача моральної шкоди у певному розмірі, який відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції висновків, складених спеціалістом-психологом ОСОБА_6 , колегія суддів відхиляє, оскільки такі не є експертним висновком у розумінні положень статті 102 ЦПК України, він є письмовим доказом згідно статті 95 ЦПК України. Отже, додані висновки оцінюються на загальних підставах.

Спеціалістом психологом проведено дослідження психо-емоційного стану позивачів і результати цього дослідження прийняті до уваги суду при установленні обставин заподіяння моральної шкоди, оскільки вказані питання потребують спеціальних знань і наведене спеціалістом мотивування в цій частині убачається обґрунтованим.

Разом з цим, при визначенні розміру компенсації заподіяної позивачам моральної шкоди спеціалістом у висновках не наведено підстав та мотивів, за яких розмір компенсації має бути визначений у розмірах 40 мільйонів гривень (для ОСОБА_1 ) та 30 мільйонів гривень (для ОСОБА_2 ). При цьому, у пункті 5 розділу «ВИСНОВКИ» акцентовано увагу на тому, що вказані розміри визначено самостійно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте спеціаліст вважає його адекватним психотравмуючій ситуації та рекомендує його.

При цьому, колегія суддів уважає необґрунтованими посилання на правові висновки Верховного Суду у подібних справах, оскільки установлені фактичні обставини у справах є різними.

Жодним чином не ставлячи під сумнів наявність психотравмуючих наслідків збройної агресії російської федерації для кожного громадянина України, апеляційний суд зазначає, що при визначення розміру відшкодування моральної шкоди, крім загальних засад, слід ураховувати конкретний характер обставин, за яких було завдано шкоду, та її наслідки для потерпілого.

Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивачів, глибину душевних страждань та негативних емоцій, яких зазнали позивачі внаслідок збройної агресії російської федерації, що підтверджується наданими доказами, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, колегія суддів вважає обґрунтованим визначений судом першої інстанції розмір відшкодування та підстав для перегляду цієї суми в сторону збільшення не убачає. Отже, апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги позивачів про необґрунтованість визначеної судом першої інстанції суми відшкодування.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду в оскарженій частині, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Лупейка Олександра Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 26 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова