ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року місто Київ

Справа № 361/2859/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/47/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Желепи О.В., суддів: Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2021 року (ухвалене у складі судді Сердинського В. С.)

у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У 2019 році ОСОБА_2 , діючи в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки, звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 07.07.2018 у м. Бровари сталося ДТП. Унаслідок зіткнення її автомобіля OPEL Corsa з автомобілем TOYOTA Prado, яким керував відповідач, були завдані значні механічні пошкодження транспортному засобу позивача, а її малолітня дочка отримала тілесні ушкодження (струс мозку, гематому на обличчі).

ОСОБА_1 постановою Київського апеляційного суду від 30.10.2018 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Страхова компанія виплатила 99 490 грн страхового відшкодування в межах максимального розміру за договором страхувальника за вирахуванням франшизи в розмірі 510 грн, а також залишки автомобіля були продані за договором комісії за 25 000 грн, однак загальний розмір матеріальних збитків, згідно з експертизою, становив 247 794,81 грн.

Позивач також понесла витрати на проведення експертиз (щодо матеріальних збитків та моральної шкоди), евакуацію та зберігання автомобіля.

Моральна шкода, яку позивач оцінює у 25 038 грн, спричинена стресом від ДТП, переживанням за дітей та поведінкою відповідача, який не надав допомоги постраждалим. Малолітня донька позивача через отримані травми була госпіталізована, перебувала під наглядом лікарів, мала обмежений спосіб життя після виписки та зазнала значних психологічних страждань. Позивач оцінює моральну шкоду доньки у 33 243 грн.

З огляду на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача:

- 133 955,66 грн матеріальної шкоди,

- 25 038,00 грн моральної шкоди позивачу,

- 33 243,00 грн моральної шкоди доньці,

- 22 215,00 грн судових витрат.

Відповідач у справі ОСОБА_1 подав зустрічний позов, зазначаючи, що після ДТП він намагався допомогти, пропонував співпрацю у вирішенні питання зі страховою компанією та навіть передав 2000 грн для потреб дитини. Однак, за його словами, у відповідь отримував грубі висловлювання, скарги до поліції, а також повідомлення в соціальних мережах, які його син сприйняв як погрози. Крім того, позивачка у справі подала окремий позов проти його дружини щодо стягнення матеріальної шкоди, що, на думку відповідача, є тиском на його родину.

Унаслідок цих дій, як стверджує ОСОБА_1 , йому та його сім`ї було завдано моральних страждань і створено напругу у сімейних стосунках. У зв`язку з цим він просив суд стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Броварський міськрайонний суд Київської області первісний позов задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 129 285,21 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить:

- залишити без змін рішення суду в частинах: стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; та відмовити в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди;

- ухвалити нове рішення в частині стягнення матеріальної шкоди, з урахуванням розрахунку розміру матеріальних збитків, встановлених на підставі судової автотоварознавчої експертизи № 2975 від 27.05.2020;

- ухвалити нове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши розмір з 15 000 грн до 5 000 грн.

- вирішити питання розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_1 за розглядом справи за первісним позовом.

Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при ухваленні рішення суд допустив помилку в розрахунках, унаслідок чого з відповідача було помилково стягнуто додаткові 512,56 грн.

Зазначає, що суд помилково поклав в основу рішення висновок № 16288/18-54 від 20.08.2018 вважаючи, що проведені у ньому розрахунки стосуються дати ближчої до дати ДТП (завдання збитків), що суперечить приписами ч. 2 ст. 1192 ЦК України, а також оскільки у висновку відсутня інформація на яку саме дату був розрахований розмір збитку та чому саме на таку дату.

Вважав, що при вирішенні справи суд першої інстанції мав керуватися висновком судового експерта № 2975 від 27.05.2020, який він необґрунтовано відхилив, оскільки саме цей експерт попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Указує про безпідставність покладення на нього додаткових витрат по оплаті вартості транспортування пошкодженого автомобіля та стоянки для зберігання у розмірі 4 100 грн, оскільки із наданих позивачем доказів не можна однозначно встановити чи стосуються квитанції автомобіля позивача.

Наголошував на тому, що суд першої інстанції для повноти розгляду мав би залучити як третю особу ОСОБА_4 , який також був учасником ДТП, та щодо якого відповідач ініціював питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП по факту порушення ним п.п. 12.1, 12.3, 13.1 ПДР, що призвело до зіткнення т/з та пошкодження автомобіля позивача у межах адміністративної справи № 361/7876/21.

Вважав неспівмірними витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн, оскільки частина адвокатських послуг, наданих позивачеві, були неякісними, що підтверджено постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Єфремова І.І. проти апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити з підстав необґрунтованості її доводів.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник позивача - Овчінніков А.А. проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про перенесення судового засідання, яке обґрунтовував тим, що апеляційну скаргу готував адвокат, який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, та у якого знаходяться усі матеріали справи, проте станом на 18 лютого 2025 року не зміг зв`язатися із адвокатом, а тому є необхідність укласти угоду про надання правничої допомоги з іншим адвокатом.

Вирішуючи таке клопотання, колегія суддів урахувала таке.

По-перше, судову повістку-повідомлення про розгляд справи 18 лютого 2025 року відповідач отримав 31 січня 2025 року, тобто за 18 днів до дати судового засідання, а тому відповідач мав достатньо часу для того аби знайти собі іншого представника, у якого б також був час для ознайомлення з матеріалами справи до судового засідання.

По-друге, доказів пошуку іншого адвоката відповідач не надав, а тому колегія суддів оцінює такі доводи як безпідставні та спрямовані на подальше затягування розгляду справи, провадження у якій було відкрито ще у травні 2019 року, тобто майже за 6 років до цього судового засідання.

По-третє, апеляційне провадження у цій справі було зупинено за клопотанням відповідача з підстав перебування його у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. При цьому, коли апеляційний суд намагався перевірити актуальність перебування відповідача у складі ЗСУ, відповідач у відповідь на запит Київського апеляційного суду 23 березня 2024 року надіслав заяву, у якій вказав, що досі проходить службу безпосередньо в зоні бойових дій. Натомість як було в подальшому встановлено 30 листопада 2023 року відповідача було звільнено з військової служби у запас у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. Тобто вже з 30 листопада 2023 року (у тому числі на час подання суду заяви про подальше проходження військової служби) були відсутні (відпали) підстави, що були підставою для зупинення апеляційного провадження у справі. Натомість відповідач про такі обставини не повідомив, замовчав та приховав цей факт від суду, чим безпідставно затягнув можливість розгляду справи по суті на 1 рік та майже 2 місяці (до відновлення провадження ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року).

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України, з метою недопущення подальшого безпідставного затягування розгляду справи по суті, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності відповідача, який без поважних причин не з`явився у судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав встановленим, що 07 липня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності автомобіля OPEL модель Corsa, номерний знак НОМЕР_1 , автомобіля TOYOTA Prado, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , та автомобіля OPEL Vectra, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року, відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення авто-товарознавчого дослідження №16288/18-54 від 20 серпня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «OPEL Corsa», д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, внаслідок ДТП, яка сталася 07 липня 2018 року, становить 247 794,81 грн.

Позивач ОСОБА_2 понесла додаткові витрати по оплаті вартості проведення експертизи в розмірі 1 544,40 грн, згідно рахунку №15767 від 17.08.2018 р. та квитанції №0.0..1 від 31.10.2018 р., на виклик відповідача ОСОБА_1 телеграмою для участі в експертизі в розмірі 336,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 02.08.2018 р., по оплаті вартості транспортування пошкодженого автомобіля евакуатором та стоянки для зберігання в розмірі 4100 грн, відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру №94 від 01.08.2018 р, №3 від 01.09.2018 р., 101 від 01.10.2018 р., №22 від 14.11.2018 р, а також квитанцією №857349 від 01 серпня 2018 року.

У судовому засіданні встановлено, що в результаті отриманих механічних пошкоджень, автомобіль «OPEL Corsa», д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, відновленню не підлягає.

Відповідно до страхового акту №129890 від 22 листопада 2018 року АТ «ПРОСТО-страхування», розмір виплати страхового відшкодування становить 99490,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №21137 від 23 листопада 2018 року, від реалізації залишків автомобіля позивач за первісним позовом ОСОБА_2 отримала 25000,00 грн, відповідно до договору комісії №4583 від 14.11.2018 р.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 сплатив франшизу на рахунок позивача в розмірі 512,56 грн, що підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» 12.03.2019 р.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2019 року в справі було призначено проведення судової автотоварознавчої експертизи по матеріалах справи.

Згідно висновку експерта №2975 від 27.05.2020 р. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №361/2859/19, розмір матеріального збитку, завдано власнику автомобіля марки OPEL CORSA, реєстраційний номер НОМЕР_1 у результаті його пошкодження під час ДТП станом на 14 листопада 2018 року, виходячи з даних наявних в представлених матеріалах справи становив - 229 410,00 грн. Оскільки автомобіль не може бути представлений експерту для огляду та відповідно неможливо провести діагностування технічно справних складників - визначити утилізаційну вартість (вартість після ДТП) автомобіля OPEL CORSA, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 14 листопада 2018 року, виходячи з даних наявних в представлених матеріалах справи - не є можливим.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем лише в частині розміру стягнутої з нього матеріальної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, а тому переглядається колегією суддів лише в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 129 285,21 грн частково не відповідає з огляду на таке.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (постанова Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Саме на позивача у деліктних правовідносинах покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20).

Згідно зі статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, тобто відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п. 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

Задовольняючи частково позовні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок ДТП позивач зазнала збитків у вигляді знищення автомобіля, оскільки вартість відновлювального ремонту більша за ринкову вартість автомобіля, а тому з відповідача належить стягнути шкоду в розмірі різниці між фактичними матеріальними збитками (247 794,81 грн) та розміром страхового відшкодування (99 490 грн), з урахуванням отриманих позивачем коштів від реалізації залишків автомобіля (25 000 грн) та сплаченої відповідачем франшизи (512,56 грн), що становить суму в розмірі 123 304,81 грн.

Суд також вважав, що відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати по оплаті вартості проведення експертизи в розмірі 1 544,40 грн, на виклик відповідача телеграмою для участі в експертизі в розмірі 336 грн, витрати по оплаті вартості транспортування пошкодженого автомобіля евакуатором та стоянки для зберігання в розмірі 4 100 грн, оскільки вони є реальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, тобто витратами, які позивач понесла для відновлення свого порушеного права та яких би вона не понесла у випадку, якби її право не було порушено відповідачем.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 129 285,21 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині права позивача на відшкодування матеріальної шкоди та інших витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, виклик відповідача, евакуацією транспортного засобу та його зберіганням, проте не може погодитися із встановленим судом розміром такого відшкодування з огляду на таке.

При підрахунку сум, що суд вважав належними до стягнення з відповідача на користь позивача, фінальний результат становитиме сума в розмірі 128 772,65 грн (матеріальні збитки 247 794,81 грн плюс витрати на експертизу 1 544,40 грн + 336 грн плюс витрати на евакуацію та стоянку 4 100 грн мінус страхове відшкодування 99 490 грн мінус реалізація залишків автомобіля 25 000 грн мінус сплачена відповідачем франшиза 512,56 грн).

Натомість суд помилково зазначив про стягнення з відповідача коштів у розмірі 129 285,21 грн, що на 512,56 грн більше за встановлену вище суму.

Убачається, що при підрахунку відшкодування суд першої інстанції не відрахувати сплачену відповідачем франшизу, унаслідок чого дійшов висновку, що суперечить встановленим обставинам справи, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення шляхом зменшення розміру стягнутої з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди на ці 512,56 грн, тобто з 129 285,21 грн до 128 772,65 грн.

Разом із цим, у решті висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, є законними та обґрунтованими.

Так, беручи до уваги висновок експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №16288/18-54 від 20 серпня 2018 року та відхиляючи висновок експерта, складений на підставі ухвали суду від 18 листопада 2019 року, суд першої інстанції виходив із того, що висновок від 20 серпня 2018 року було складено на підставі обстеження пошкодженого транспортного засобу в серпні 2018 року, натомість висновок від 18 листопада 2019 року був проведений по наявним матеріалах справи, а вартість матеріального збитку визначена станом на 14 листопада 2018 року, що є значно пізніше від дати, коли трапилася ДТП.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо помилковості надання переваги висновку від 20 серпня 2018 року з огляду на таке.

Установлено, що ДТП сталася 07 липня 2018 року, 02 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до КНДІСЕ із заявою щодо виконання авто-товарознавчого дослідження (том 1 а. с. 27), 07 серпня 2018 року експерт Береговий С.В. склав акт огляду транспортного засобу (том 1 а. с. 78), висновок експерта складено 20 серпня 2018 року, ремонтна калькуляція проводилася за цінами станом на 31 липня 2018 року (том 1 а. с. 70-84).

Із дослідницької частини висновку від 20 серпня 2018 року вбачається, що оскільки вартість відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля (477 605,81 грн) перевищує його ринкову вартість станом на момент ДТП (247 794,81 грн), матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля внаслідок пошкодження, експерт визначив таким, що дорівнює його дійсній ринковій вартості на момент пошкодження (том 1 а. с. 37-38).

За таких обставин, колегія суддів констатує, що із висновку від 20 серпня 2018 року вбачається, що матеріальний збиток у розмірі 247 794,81 грн був визначений станом на момент пошкодження внаслідок ДТП, тобто 07 липня 2018 року.

З урахування цього доводи апеляційної скарги про відсутність інформації, на яку саме дату розрахований розмір збитку та чому саме на цю дату, є безпідставними, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Окрім цього, колегія суддів зауважує, що висновок від 18 листопада 2019 року правомірно не взятий судом до уваги з підстав визначення в ньому матеріального збитку станом на 14 листопада 2018 року, що на 4 місяці пізніше за дату ДТП.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом положень статті 1192 ЦК України є необґрунтованими, оскільки в цьому випадку застосуванню підлягають спеціальні норми законодавства, що регулюють порядок відшкодування шкоди, заподіяної знищенням транспортного засобу внаслідок ДТП.

За приписами статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що положення частини другої цієї статті про визначення розміру збитків на момент розгляду справи не слід розглядати як таке, що зобов`язує суд чи інших учасників справи регулярно оновлювати / актуалізувати розмір збитків, заподіяних унаслідок знищення автомобіля від ДТП.

Положення частини другої статті 1192 ЦК України, які дозволяють визначати розмір збитків на момент розгляду справи, стосуються випадків, коли пошкоджене майно можна відновити, а отже, його власник має витрати на ремонт, які можуть змінюватися у зв`язку зі зростанням вартості робіт і матеріалів.

У такому разі, дійсно, є підстави для коригування суми відшкодування відповідно до реальних витрат на момент ухвалення рішення судом. Однак, у разі фізичного знищення транспортного засобу, він не підлягає ремонту, і тому єдиний правильний спосіб визначення розміру збитків - це фіксування його вартості до та після ДТП на момент проведення експертного оцінювання, без урахування можливих змін ринкової вартості подібних транспортних засобів у майбутньому.

Відшкодування потерпілому збитків, завданих знищенням автомобіля від ДТП, регулюється спеціальним положенням статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які мають перевагу над положенням ЦК України з огляду на приписи статті 2 Закону.

За приписами статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів наголошує, що на відміну від випадків пошкодження майна, коли можливе зростання витрат на відновлення через зміну цін на матеріали та послуги, у разі фізичного знищення транспортного засобу його вартість є сталою, визначається на момент проведення експертного оцінювання (відповідно до ринкової кон`юнктури, що існувала на дату ДТП), а тому не підлягає коригуванню у майбутньому (у ході розгляду справи в суді).

Зазначений підхід унеможливлює штучне збільшення розміру відшкодування за рахунок зміни ринкової вартості аналогічних автомобілів, що могло б мати місце у разі застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, а тому колегії суддів видається незрозумілим бажання скаржника наголосити на застосуванні положень саме частини другої статті 1192 ЦК України, оскільки в такому випадку розмір відшкодування потерпілому буде більшим.

У зв`язку із правильним прийняттям до уваги висновку від 20 серпня 2018 року, правомірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із оплатою такої експертизи в розмірі 1 544,40 грн та викликом відповідача для участі в ній в розмірі 336,00 грн (том 1 а. с. 88).

Безпідставними є доводи в частині неналежності доказів щодо понесення позивачем витрат на евакуацію та стоянку автомобіля в загальному розмірі 4 100 грн через неможливості однозначно встановити чи стосуються квитанції автомобіля позивача, з огляду на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, відповідно до якої «принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний».

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

З урахуванням обставин справи, дат наданих квитанції (одразу після ДТП та до моменту реалізації залишків автомобіля) (том 1 а. с. 89), колегія суддів вважає більш вірогідною обставину того, що ці квитанції стосуються саме автомобіля позивачки, оскільки відповідач на спростування належності цих квитанції до автомобіля позивачки не надав доказів, зокрема, щодо наявності у позивачки іншого автомобіля, евакуація та стоянка якого могли бути оплачені за цими квитанціями.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо покладення на відповідача витрат з оплати вартості евакуації та стоянки автомобіля позивачки в розмірі 4 100 грн.

Щодо доводів про неспівмірність стягнутих витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн, оскільки частина адвокатських послуг, наданих позивачеві, були неякісними, що підтверджено постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року колегія суддів вказує на таке.

Якість надання адвокатських послуг не є предметом оцінки суду та не може бути підставою для зменшення витрат на правничу допомогу, понесених стороною на оплату послуг адвоката.

Неналежне виконання адвокатом своїх професійних обов`язків є дисциплінарним проступком та може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно з положеннями статті 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Натомість відхилення поданої адвокатом апеляційної скарги та/або кваліфікація апеляційним судом доводів апеляційної скарги як формальних не може свідчити про те, що відповідні витрати на правничу допомогу у зв`язку із апеляційним провадженням сторона не понесла, оскільки право на оскарження судових рішень гарантоване, зокрема пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України.

Також не свідчить про відсутність понесених стороною витрат на правничу допомогу через відсутність в матеріалах справи документів, підписаних безпосередньо представником сторони, оскільки реальність таких витрат підтверджується не самим фактом підписання адвокатом процесуальних документів, а доказами з яких можна встановити належність витрат адвоката із розглядом конкретної справи.

Так, на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, до суду було надано копію договору про надання правничої допомоги від 14 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Овчінніковим А.А. (том 2 а. с. 150-151), копію ордера серії КС № 708020 від 24 грудня 2019 року (том 2 а. с. 1, 153), також надано розрахунок витрат на професійну правничу допомогу з детальним описом виконаних робіт на суму 15 000 грн з доказами оплати послуг адвокату Овчіннікову А.А. (том 2 а. с. 149, 152, 198).

Указі докази є достатніми у розумінні частини другої статті 137 ЦПК України, для доведення реального розміру витрат на правничу допомогу.

Стверджуючи про неспівмірність витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн, скаржник зазначав, що такі витрати не можуть коштувати 15 000 грн.

Колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне звернути увагу скаржника на таке.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2024 року в справі № 712/3590/22 вказано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Таким чином необґрунтованими є доводи скаржника про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн, а висновок суду першої інстанції з цього приводу є законним та обґрунтованим. Колегія суддів також вважає, що стягнута сума відповідає критеріям реальності, необхідності та розумності з урахуванням ціни позову складності справи та кількості наданих послуг.

Доводи про незалучення ОСОБА_4 як третьої особи під час розгляду справи в суді першої інстанції є безпідставними, оскільки за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що у межах адміністративної справи № 361/7876/21 було ухвалено остаточну постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2023 року, у якій лише зобов`язано Броварське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 05 липня 2021 року (реєстраційний номер С-581) та прийняти відповідне рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.

При цьому апеляційний суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Броварського відділу поліції провести додаткову перевірку щодо факту порушень ОСОБА_4 07.07.2018 близько 10 год. 10 хв. в м. Бровари Київської області по вул. Я. Мудрого, 55, п. п. 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, що призвело до пошкоджень задньої частини автомобіля «Opel Corsa», д. н. з. НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 не став особою, прав та обов`язків якої може стосуватися це рішення, а тому суд першої інстанції правомірно виходив із того, що внаслідок встановлення одноособової вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП відсутні об`єктивні причини для залучення ОСОБА_4 до участі в цій справі.

Інші доводи апеляційної скарги спрямовані на переоцінку обставин справи за відсутності обґрунтованих доводів щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, не дають підстав для висновку, що місцевим судом невірно надано правову оцінку зібраним по справі доказам, а тому колегія суддів їх відхилила за безпідставністю як такі, що не є підставою для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції в незміненій частині.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Колегія суддів, встановила, що при підрахунку розміру відшкодування майнової шкоди суд першої інстанції не відрахував сплачену відповідачем франшизу, унаслідок чого дійшов висновку, що суперечить встановленим обставинам справи, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення шляхом зменшення розміру стягнутої з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди на ці 512,56 грн, тобто з 129 285,21 грн до 128 772,65 грн.

В іншій частині, при вирішенні справи суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині.

Керуючись ст. ст. 81, 137, 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2021 року - змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди з 129 285,21 грн до 128 772,65 грн.

У решті рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 27 лютого 2025 року.

ГоловуючийО.В. Желепа
Судді: О.Ф. Мазурик
А.М. Стрижеус