Номер провадження: 22-ц/813/411/25
Справа № 509/4790/22
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника АТ «Сенс Банк» адвоката Матвійчука М.З.,

представника ОСОБА_1 адвоката Вужа Д.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 квітня 2023 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2022 року представник АТ «Альфа Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 травня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», зміна типу якого відбулася на загальних зборах акціонерів 09.03.2010 на ПАТ «Укрсоцбанк», а з 10.08.2018 на АТ «Укрсоцбанк», та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №2008/13-1-08/231, відповідно до умов якого, остання отримала 80 000 дол. США під 13,5 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 06 травня 2023 року (включно) та на умовах, передбачених договором.

Крім того, 07 травня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №06-09/1162, відповідно до п. 1.1. якого, поручитель зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання відновлюваної кредитної лінії.

Представник позивача вказує, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, кредитор звернувся до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, рішенням якого від 15 березня 2016 року було стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по вищевказаному договору кредиту в сумі 702 812,26 грн, та третейській збір 6 350 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачами рішення Третейського суду, в останніх виникла заборгованість згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 06.09.2022 становить 347 486,41 грн і складається є суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 63 253,10 грн та інфляційні втрати 284 233,31 грн, які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь та судовий збір 5 212,30 грн.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 лютого 2023 року було змінено назву позивача АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 квітня 2023 року в задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Сенс Банк» звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 квітня 2023 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання до апеляційного суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання ним судової повістки.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Сенс Банк» адвоката Матвійчука М.З., який підтримав доводи апеляційної скарги й просив її задовольнити, та представника ОСОБА_1 адвоката Вужа Д.В., який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», зміна типу якого відбулася на загальних зборах акціонерів 09.03.2010 на ПАТ «Укрсоцбанк», а з 10.08.2018 на АТ «Укрсоцбанк», яке згідно рішення №5/2019 було припинено, шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», яке 12.08.2022 змінило свою назву на АТ «Сенс Банк» із затвердженням нової редакції статуту банку та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №2008/13-1-08/231, відповідно до умов якого, остання отримала 80 000 дол. США під 13,5% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 06.05.2023 року (включно) та на умовах, передбачених договором (а.с. 10-18, 22-37).

07 травня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №06-09/1162, відповідно до п. 1.1 якого, поручитель зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання відновлюваної кредитної лінії (а.с. 19).

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, кредитор звернувся до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, та рішенням якого від 15 березня 2016 року було стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту №2008/13-1-08/231 в сумі 702 812,26 грн та третейській збір 6 350 грн (а.с. 7-8).

Звертаючись до суду з позовом, представник АТ «Сенс Банк» вказує, що у зв`язку з невиконанням рішення Третейського суду від 15 березня 2016 року, у відповідачів виникла заборгованість згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 06.09.2022 становить 347 486,41 грн і складається із суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 63 253,10 грн та інфляційні втрати 284 233,31 грн, які позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь, надавши до позову розрахунок вимог банку (а.с. 9).

Судом першої інстанції також встановлено, що стосовно вищевказаного договору про надання відновлюваної кредитної лінії №2008/13-1-08/231 від 07.05.2008, Овідіопольським районним судом Одеської області було ухвалено рішення від 31.08.2018 у справі №509/3089/17, яке набрало законної сили 08.10.2018, та яким в задоволені позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості 35 011,88 доларів США відмовлено (а.с. 61-64).

В мотивувальній частині вищевказаного рішення, суд дійшов висновку, що договір про надання відновлюваної кредитної лінії №2008/13-1-08/231 від 07.05.2008 сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір, умови надання кредиту та умови повернення кредитних коштів. Проте, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надані суду жодні первинні документи (їх засвідчені копії), що могли б підтвердити факт видачі кредиту та наявну суму заборгованості позичальника станом на дату подання позову. Також, позивачем не надано належним чином оформлених виписок про стан рахунків позичальника, даних балансу, меморіальних ордерів, квитанцій будь-які інші первинні документи, а тому викладені в позові твердження стосовно факту видачі кредиту та суми заборгованості не знайшли документального підтвердження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що щодо договору про надання відновлюваної кредитної лінії №2008/13-1-08/231 від 07.05.2008 вже є судове рішення, а саме рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31.08.2018, що набрало законної сили, та яким встановлено, що позивач АТ «Сенс Банк» (на той час АТ «Укрсоцбанк») не довів суду, що станом на дату ухвалення рішення існує будь-яка сума заборгованості за кредитом та сам факт видачі кредиту. А тому, посилання позивачів на нібито наявну кредитну заборгованість за вказаним договором про надання відновлюваної кредитної лінії, і у зв`язку з цим, на необхідність стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми процентів в розмірі процентної ставки встановленої цим договором за користування кредитом в порядку ст. 625 ЦК України, є безпідставними.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що кредитні зобов`язання припинились у 2017 році, а тому позивач АТ «Сенс Банк» не має законного права за користування кредитом нараховувати відповідачам проценти в розмірі 13,5% річних передбачені п. 1.1.1. договору про надання відновлюваної кредитної лінії №2008/13-1-08/231 від 07.05.2008, та відповідно вимагати їх стягнення в солідарному порядку з відповідачів з наступних підстав.

Згідно вищевказаного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31.08.2018 у справі №509/3089/17, позивач звернувся до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 35 011,88 дол. США за вказаним договором про надання відновлюваної кредитної лінії №2008/13-1-08/231 від 07.05.2008, у 2017 році.

Відповідно до п. 1.1.1.1. зазначеного договору про надання відновлюваної кредитної лінії, кінцевий термін погашення кредитної заборгованості - 06.05.2023.

Згідно постанови Верховного Суду від 12.08.2021 у справі №757/34955/18, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, а тому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Визнання судами в цій справі припиненими зобов`язань за кредитним договором та іпотеки за іпотечним договором не припинило правовідносин сторін кредитного договору і не припинило зобов`язання в цілому та не позбавило кредитора права на отримання сум, визначених статтею 625 ЦК України, однак вказані правовідносини та зобов`язання продовжують існувати в силу Закону, а не договору, тоді як договірні зобов`язання є припиненими.

Враховуючи, що в даному випадку позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до відповідачів з позовом про стягнення кредитної заборгованості у 2017 році та вищевказаним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31.08.2018 у справі №509/3089/17, було відмовлено в задоволенні позову з мотивів недоведеності факту видачі кредиту, то у позивачів відсутні жодні правові підстави вимагати будь-які проценти від відповідачів в порядку ст. 625 ЦК України.

Одночасно з цим, якщо врахувати те, що позивач (на той час ПАТ «Укрсоцбанк») звертався з позовом про дострокове повернення кредиту до Третейського суду при Асоціації українських банків у 2016 році, то відповідно до вказаної вище правової позиції Верховного Суду у справі №757/34955/18, договірні зобов`язання між позивачем та відповідачами припинились у 2016 році.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд в повному обсязі встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник АТ «Сенс Банк» стверджує, що невірним є посилання суду першої інстанції на те, що рішення Третейського суду від 15 березня 2016 року, яким було стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту є незаконним в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Вказано, що вказане рішення Третейського суду є законним та обов`язком до виконання сторонами не залежно від того пред`явлено воно до примусового виконання чи ні.

Апеляційний суд не приймає до уваги дані твердження та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей Закону України «Про споживче кредитування» споживачем є фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.

Згідно статті 5 Закону України «Про третейський суди» встановлено, що спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 6 Закону України «Про третейський суди» зазначено, що третейські суди не розглядають справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України від 03 лютого 2011 року №2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб`єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають із споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України, зокрема у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі №6-1716цс15, від 18 листопада 2015 року у справі №6-187цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-2712цс15, з яким у подальшому погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №755/11648/15-ц (провадження № 14-336цс18).

Так, згідно п. 1.2. договору про надання відновлювальної кредитної лінії №2008/13-1-08/231 від 07.05.2008, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 , кредит надається позичальнику на наступні цілі: поточні потреби.

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору про надання відновлювальної кредитної лінії, Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожання кредиту наведено в додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною (а.с. 10).

Так, згідно змісту Детального розпису сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожання кредиту, який підписаний представником банку та відповідачем ОСОБА_1 , такий кредит наданий на споживчі цілі під забезпечення іпотекою (а.с. 14).

Таким чином, зі змісту договору про надання відновлювальної кредитної лінії №2008/13-1-08/231 від 07.05.2008, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 , вбачається, що вказаний кредитний договір є споживчим, а тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, апеляційним судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 19 червня 2024 року в справі №509/3089/17, скасовано рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, якими було відмовлено в позові ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання відновлюваної кредитної лінії №2008/13-1-08/231 у сумі 35 011,88 дол. США.

Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень, на теперішній час цивільну справа №509/3089/17 за позовом АТ «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, не розглянуто по суті позовних вимог.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України).

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

При цьому, як встановлено апеляційним судом, позовні вимоги АТ «Сенс Банк» (справа №509/3089/17) про стягнення основної заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №2008/13-1-08/231 від 07.05.2008, не розглянуті, а тому на теперішній час відсутній факт наявності у відповідачів перед позивачем грошового зобов`язання за кредитним договором та відповідно факт його прострочення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову АТ «Сенс Банк» про стягнення заборгованості на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених по справі обставин, не мають наслідком задоволення скарги, а отже на увагу суду не заслуговують, крім того фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення та тлумаченням норм чинного законодавства, та встановлених обставин справи на власний розсуд.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам учасників справи належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне та правильне рішення, у зв`язку з чим, на підставі положень ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Овідіопоського районного суду Одеської області від 05 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 26 лютого 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк