Номер провадження: 22-ц/813/2671/25
Головуючий у першій інстанції Чорнуха Ю. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у справі за позовом Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної державному бюджету незаконними діями державного службовця, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Чорнуха Ю.В. 16 вересня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної державному бюджету незаконними діями державного службовця, у розмірі 2000 грн. в порядку регресу, та судових витрат у розмірі 3028 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 року по справі № 522/21072/21 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю службової особи державного виконавчого органу, та стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилалось на те, що преюдиційне значення для даного рішення по справі № 522/21072/21 мала ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року у справі № 523/9329/19, якою визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Офіцерової Л.Л. при виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц, яка полягає у невчиненні дій для проведення виконавчих дій по виконанню рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року, за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц у відповідності з Законом України «Про виконавче провадження». Ця ухвала залишилась чинною. Таким чином, на думку позивача, протиправна бездіяльність головного державного виконавця Офіцерової Л.Л. в рамках вищевказаного виконавчого провадження призвела до часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн., а у подальшому було завдано збитки Державному бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

25.04.2024 року Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено на адресу ОСОБА_1 пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, у відповідь на яку ОСОБА_1 повідомила про відсутність підстав для відшкодування.

Станом день подачі позову, ОСОБА_1 не було добровільно відшкодовано збитки, завдані державному бюджету внаслідок неправомірних дій, у розмірі виплаченого відшкодування в сумі 2 000 грн., у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із регресним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2024 року у задоволенні позову Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки ОСОБА_1 є державним службовцем, то спеціальним нормативним актом, що застосовується у даних правовідносинах, є Закон України «Про державну службу». Таким чином, судом першої інстанції не було враховано, що спеціалізований закон щодо спірних правовідносин, а саме Закон України «Про державну службу», не містить заборони на відшкодування моральної шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу), а тому аргументи суду щодо відсутності підстав для задоволення позову є необгрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2017 року постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерова Л.Л. відкрила виконавче провадження з примусового виконання рішення суду стосовно боржника ОСОБА_3 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року у справі 523/9329/19 задоволено скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Л.Л., заінтересована особа: ОСОБА_3 ; визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Офіцерової Л.Л. при виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц, та зобов`язано ОСОБА_1 усунути порушення права шляхом вчинення виконавчих дій по виконанню рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц у відповідності з Законом України «Про виконавче провадження».

Даним судовим рішенням встановлено, що державним виконавцем Офіцеровою Л.Л. не вчинено виконавчих дій, передбачених положенням розділу VII Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Одеського апеляційного суду від 11.02.2020 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року скасовано. Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Л.Л.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі 523/9329/19 постанову Одеського апеляційного суду від 11.02.2020 року скасовано. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року залишено в силі.

Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 року у справі № 522/21072/21, яке набрало законної сили, позовну заяву ОСОБА_2 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю службової особи державного виконавчого органу, було задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 2000 грн.. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд зазначав, що оскільки судовими рішеннями встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судових рішень про стягнення коштів, то наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено обставини невчинення державним виконавцем Офіцеровою Л.Л. виконавчих дій, визначених положенням розділу VII Закону України «Про виконавче провадження», визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Офіцерової Л.Л. при виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц, встановлено факт заподіяння моральної шкоди внаслідок неналежного примусового виконання судового рішення та стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.

30.10.2023 року Державна казначейська служба України, на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/21072/21, перерахувала ОСОБА_2 2000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1390836 від 30.10.2023 року (а.с. 18-19).

Як вбачається з подання дисциплінарної комісії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 , за результатами розгляду матеріалів дисциплінарного провадження стосовно головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л., яке здійснювалось відповідно до наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.01.2024 року № 339/12-05 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 » Дисциплінарною комісією вбачається наявність дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», - невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їх повноважень. Однак, у зв`язку із закінчення строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначеним ст. 65 Закону України «Про державну службу», запропоновано закрити дисциплінарне провадження (а.с. 25-35).

Південне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) направило ОСОБА_1 пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, заподіяної державному бюджету внаслідок протиправних дій та/або бездіяльності державного службовця (в порядку ст. 82 Закону України «Про державну службу») вих. № 26598/11.2-08 від 25.04.2024 року, у якій запропонувало відповідачці у термін до 10.05.2024 року відшкодувати завдану шкоду у розмірі 6000,00 грн. заподіяного збитку державному бюджету, внаслідок списання коштів з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , в тому числі списання 2000,00 грн. на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/21072/21 (а.с. 20-21).

Як вбачається з відповіді на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди ОСОБА_1 від 20.05.2024 року, остання відмовилась відшкодовувати заподіяну шкоду, пославшись на відсутність права зворотної вимоги до особи щодо відшкодування моральної шкоди (а.с. 22).

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно ст. 4 Закону України «Про державну службу», державна служба здійснюється з дотриманням принципів верховенства права, законності, професіоналізму, патріотизму, доброчесності, ефективності, забезпечення рівного доступу до державної служби, політичної неупередженості, прозорості, стабільності.

Принцип верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну службу»).

Принцип законності передбачає обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну службу»).

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ч. 4 ст. 1191 ЦК України Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Згідно ч. 1 ст. 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: 1) державного службовця, який заподіяв шкоду; 2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи (ч. 2 ст. 80 Закону України «Про державну службу»).

Згідно ч. 3 ст. 80 3акону України «Про державну службу», у разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.

Зі змісту приписів ч. 1 та 3 ст. 81 Закону України «Про державну службу» вбачається, що підставою для відшкодування шкоди є неналежне виконання державним службовцем своїх посадових обов`язків, а у разі спільного заподіяння шкоди кількома державними службовцями кожен із них несе відповідальність у розмірі, пропорційному ступеню вини.

Тобто, з метою встановлення вини державного службовця в заподіянні шкоди, ступеня такої вини, визначальним є встановлення фактів неналежного виконання державним службовцем посадових обов`язків.

Неналежне виконання посадових обов`язків є дисциплінарним проступком відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу».

Для встановлення наявності чи відсутності в діях/бездіяльності державного службовця дисциплінарного проступку, визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку, призначається дисциплінарне провадження.

Закон України «Про державну службу» та Порядок № 1039 визначають, що у межах дисциплінарного провадження особа має право надати свої пояснення щодо предмету дисциплінарного провадження, оскільки це є гарантією дотримання права на захист особи, яка притягається до дисциплінарної відповідальності.

В межах дисциплінарного провадження державний службовець має і інші права, як гарантія об`єктивного та неупередженого розгляду відносного нього справи, зокрема, право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи, право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.

Лише в межах дисциплінарного провадження дисциплінарні комісії можуть зробити висновок про наявність вини державного службовця, ступеня такої вини з урахуванням тяжкості вчиненого проступку, обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, тощо.

У даному випадку, висновком дисциплінарної комісії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 , за результатами розгляду матеріалів дисциплінарного провадження стосовно головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного МРУ МЮ (м. Одеса) Офіцерової Л.Л., встановлено факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 06.06.2019 року у справі №523/6231/18 та постановою Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі №523/9329/19.

Як вже вказувалось вище, зазначене дисциплінарне провадження було закрито у зв`язку із закінчення строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначеним ст. 65 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, матеріалами вказаного дисциплінарного провадження встановлено обставини неналежного виконання відповідачем посадових обов`язків, а також допущення протиправної бездіяльності державним виконавцем Офіцеровою Л.Л. при виконанні рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц.

Згідно підпункту 2 пункту 9 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак, підпунктом 10 пункту 9 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом.

У разі встановлення в діях посадової, службової особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування) складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили, лише до такої особи може бути пред`явлено вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування упущеної майнової вигоди та моральної шкоди у встановленому порядку.

У разі встановлення в діях посадової, службової особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування) складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили, органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) в установленому законодавством порядку реалізовують право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи щодо відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інше не встановлено законодавством.

Органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу кримінального правопорушення.

За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Крім того, згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» кошти, виплачені за рішенням суду про стягнення коштів згідно з цим Законом, вважаються збитками державного бюджету. Посадова, службова особа державного органу, державного підприємства або юридичної особи, дії якої призвели до збитків державного бюджету, несе відповідальність згідно із законом.

Державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб.

За результатами службового розслідування державні органи та органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету, з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб таких органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Таким чином, з наведених норм Цивільного кодексу України, Бюджетного кодексу України та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вбачається, що держава має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування шкоди, завданої посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності, окрім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди.

З огляду на те, що позивачем пред`явлено зворотну вимогу про стягнення з відповідача виплаченого Державною казначейською службою України відшкодування саме моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі збитки не підлягають стягненню з відповідача, а отже, позовні вимоги не підлягали задоволенню.

Доводи апеляційної скарги представника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вищевказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та ґрунтуються на власному тлумаченні норм права та на припущеннях, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи апелянта. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе