РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року

м. Рівне

Справа № 753/9808/23

Провадження № 22-ц/4815/93/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Петренко Павло Іванович, на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 по стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Адвокат Майданюк Я.Р. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 02 квітня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 надала ОСОБА_3 у позику грошові кошти в сумі 2500000 гривень які останній зобов`язувався повернути до 01 січня 2022 року. В подальшому ОСОБА_3 повернув частину боргу, а саме 25.08.2019 року 100000 гривень, 02.11.2019 року 150000 гривень, 17.03.2020 року 250000 гривень. Решту позики відповідач у строк, вказаний у розписці, не повернув. Подружжя несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями, тому позов пред`явлено до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , як солідарних відповідачів. Відповідачі ухиляються від повернення боргу, чим порушують взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з них солідарно 2000000 гривень - заборгованість за договором позики, 613957,95 гривень - інфляційні врати та 84986,30 гривень - 3% річних за період прострочення основного боргу.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 2000000 (два мільйони) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави (в особі Державної судової адміністрації України) судовий збір в розмірі 12346 (дванадцять тисяч триста сорок шість ) гривень 40 копійок.

На вказане рішення суду, в частині відмови у стягненні заборгованості з іншого відповідача, ОСОБА_3 , посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин справи, подав апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, грошові кошти, які він позичив у Позивача використовувалися у інтересах сім`ї. Оскільки за рахунок позичених коштів, сім`я ОСОБА_6 декілька разів їздила відпочивати, здійснювалося будівництво бази відпочинку, кошти від діяльності якої отримувала б сім`я ОСОБА_6 . Судом першої інстанції не враховані вказані обставини, що вказує не повне, не об`єктивне та не всебічне з`ясування обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Враховуючи зазначене, наявні підстави для солідарного обов`язку з повернення грошових коштів за договором позики, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню.

Представник ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує викладені у ній доводи, просить залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно розписки від 02.04.2019 року ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_4 кошти у сумі 2500000 (два з половиною мільйони) грн. з кінцевим строком повернення позики до 01.01.2022 року. (а.с.19). Розписка написана власноруч позичальником, що ОСОБА_3 не заперечує, її справжність сторонами не оспорюється.

25.08.2019 року ОСОБА_3 повернув ОСОБА_4 100000 (сто тисяч) гривень, 02.11.2019 року 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, та 17.03.2020 року 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень. Вказана інформація міститься на звороті розписки від 02.04.2019 року та не заперечується сторонами. (а.с.19 зворот)

У встановлений в розписці строк ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики ОСОБА_4 не повернув, заборгованість становить 20000000 (дві мільйони) гривень.

Згідно з наданими позивачем розрахунками, що містяться в позовній заяві, заборгованість за договором позики становить:

-заборгованість за договором позики становить 2000000 гривень,

-інфляційні втрати за період з 02.01.2022 року по 02.06.2023 року складають 613957,95 гривень;

-3% річних від суми позики за період 02.01.2022 року по 02.06.2023 року становить 84986,30 гривень.

За доводами відповідача ОСОБА_3 кошти отримувались та використовувались в інтересах сім`ї, тому за вимогами про повернення боргу відповідальність повинна нести й ОСОБА_5 як солідарний боржник.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2024 року у справі № 601/1396/21 наголосив, що автономія волі та приватний інтерес є «підвалинами» сучасного приватного права. Завдання приватного права полягає у «напрацюванні» таких правил, які максимальною мірою забезпечують автономію волі та реалізацію приватного інтересу кожної особи, без порушення прав і інтересів інших осіб. ЦК України, як основний регулятор приватних відносин, не передбачає такої конструкції як встановлення для кредитора правового режиму солідарності поза його волею, а за бажанням його боржника.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 статті 13 ЦПК України).

Як вбачається з доводів апеляційної скарги відповідач оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_5 .

Водночас позивач рішення не оскаржувала та не приєднувалась до апеляційної скарги, а тому бажання одного з відповідачів встановити правовий режим солідарності без волевиявлення на це кредитора не може бути підставою для скасування судового рішення.

У зв`язку з цим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Петренко Павло Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.