г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 197/812/21
Номер провадження 2-к/213/1/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Мазуренка В.В.

за участю секретаря судового засідання Гусарової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання ОСОБА_1 про визнання та виконання на території України рішення Дзержинського міського суду Нижньогородської області Російської Федерації від 18 червня 2021 року про визначення місця проживання та передачу дитини,

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2021 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Власенко Д.О. звернувся до суду з клопотанням про визнання та виконання на території України рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню.

Клопотання мотивоване тим, що рішенням Дзержинського міського суду Нижньогородської області Російської Федерації по справі №2-2426/2021 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та визначено місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_2 передати дитину позивачу; рішення суду в частині визначення місця проживання дитини та зобов`язання передати дитину звернуто до негайного виконання.

Батько дитини проживав окремо від позивачки і їх дитини, участі у вихованні доньки не приймав. 10.04.2021 неповнолітня ОСОБА_4 була таємно викрадена відповідачем та на момент ухвалення вказаного рішення про їх місцезнаходження не було відомо. ОСОБА_2 і неповнолітня ОСОБА_4 оголошені в міжнародний розшук. Було встановлено, що12.04.2021 неповнолітня ОСОБА_4 виїхала з території Республіка Білорусь через пункт прикордонного пропуску «Нова Гута» і в`їхала в Україну через КПП «Нові Яроловичі» та станом на 28.07.2021 територію України не залишала.

Представник заявника просив визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України вказаного рішення Дзержинського міського суду Нижньогородської області Російської Федерації про визначення місця проживання та передачу дитини.

Відповідно до розпорядження №1085 Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30.07.2024 про передачу справи, до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли матеріали справи №197/812/21.

Ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2024 року подане клопотання було прийнято до провадження та призначено судове засідання.

В судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлені належним чином шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади України. ОСОБА_2 також повідомлявся шляхом направлення судової повістки за відомою адресою зареєстрованого місця його проживання.

Від заінтересованої особи ОСОБА_2 заперечення проти цього клопотання не надійшли, судові повістки, направлені йому за зареєстрованим місцем проживання повернуті без вручення за закінченням терміну зберігання. Як зазначено у довідці виконавчого комітету Широківської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області від 27.08.2024 ОСОБА_2 за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 в не проживає, фактичне його місце проживання не відоме.

Відповідно до ч.5 ст. 467 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

У зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані документи, вважає, що клопотання про визнання рішення іноземного суду на території України не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких видана Верховною Радою України, є частиною національного Законодавства України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визнання та виконання іноземних судових рішень - це різновид міжнародної правової допомоги, за яким суд держави, на території якої ініціюється таке визнання та виконання, за встановленою процедурою офіційно підтверджує дію законної сили рішення суду іноземної держави на території держави суду, який розглядає відповідне клопотання, що стає ідентичним законній силі рішень національних судів.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Згідно зі ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

В обґрунтування клопотання представником заявника зазначено, що рішення міжнародного суду підлягає визнанню та виконанню на території України на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яка підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР.

Відповідно до статті 6 Конвенції договірні сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної договірної сторони, зокрема, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам.

Проте, Законом України від 01 грудня 2022 року № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Одночасно вказаним законом постановлено вийти з Конвенції та Протоколу до Конвенції. Закон набрав чинності 23 грудня 2022 року.

Міністерство юстиції України листом від 11 січня 2023 року № 3396/12.1.1/18-23 надало роз`яснення, зокрема про те, що з дати зупинення дії Мінської конвенції та Протоколу до неї:

- не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації та республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги у цивільних та кримінальних справах та екстрадиції на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції;

- визнання і виконання судових рішень російської федерації та республіки білорусь на території України можливо на основі принципу взаємності відповідно до статей 462 і 471 ЦПК України;

Таким чином, між Україною та російською федерацією на даний час відсутні договори про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах.

Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду визначені статтею 468 ЦПК України.

З урахуванням того, що з клопотанням про визнання та виконання на території України рішення Дзержинського міського суду Нижньогородської області РФ від 18 червня 2021 року про визначення місця проживання та передачу дитини заявник звернулась на підставі Конвенції, дію якої зупинено Законом № 2783-IX на час розгляду справи у суді, це є підставою для застосування положення пункту 9 частини 2 статті 468 ЦПК України та відмови у задоволенні цього клопотання.

Аналогічний висновок щодо підстав відмови в задоволенні клопотання про визнання рішення міжнародного суду викладений в постанові ВС від 22 лютого 2023 року у справі № 757/55158/20-ц, провадження № 61-18314св21.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 467, 468 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання та виконання на території України рішення Дзержинського міського суду Нижньогородської області Російської Федерації від 18 червня 2021 року про визначення місця проживання та передачу дитини - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвалу складено та підписано суддею 18.02.2025.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В.В. Мазуренко