Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив таке.

До суду звернувся представник позивача Ляр Д. Ю. із зазначеним позовом. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд на 24.01.2025, а потім - на 19.02.2025.

В обидва судові засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах позову наявне клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач ОСОБА_1 позов з додатками отримав 24.01.2025, та в той же день подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомлення з позовом. В судове засідання 19.02.2025 ОСОБА_1 не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та дату розгляду.

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, скористався своїм правом відкласти складення повного рішення на строк не більш як п`ять днів.

З 24.02.2025 до 28.02.2025 головуюча суддя перебувала на лікарняному.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27.11.2019 року у розмірі 40 655,48 грн станом на 21.11.2024 та судових витрат у розмірі 2 422,40 грн судового збору.

Позов обґрунтував таким. 29.09.2020 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. 27.11.2019 року відповідач підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 75 000 грн, що в подальшому була збільшена до 100 000 грн; тип кредитної карти - Картка «Універсальна» GOLD; строк кредитування - 20 років; процентна ставка, відсотків річних - 42,0%, в процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8 % річних; кількість та розмір платежів, періодичність - сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту - 60,00%. Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії - 09/23, тип - Універсальна GOLD. Згодом відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступні картки: кредитна картка номер НОМЕР_2 , строк дії - 12/23, тип - Картка «Універсальна GOLD»; кредитна картка номер НОМЕР_3 , строк дії - 10/27, тип - Картка «Універсальна GOLD». Однак в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором відповідач не виконав умови договору, в зв`язку з чим станом на 21.11.2024 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 655,48 грн, яка складається з: 32 825,22 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7 830,26 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.

Матеріали, досліджені судом (докази, надані позивачем). Фактичні обставини, встановлені судом.

29 вересня 2020 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, яким передбачено, що інформація, наведена у ньому (паспорті), зберігає чинність та є актуальною до 14.10.2020 (а. с. 83-85). Паспортом передбачено різні варіанти кредитування залежно від типу кредитного продукту - картки: різні кредитні лінії, процентні ставки, загальні витрати за кредитом тощо.

27 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписав як Клієнт Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 75-82). Цією Заявою передбачено приєднання до низки розділів Умов та Правил банку (преамбула); відкриття поточного рахунку (без зазначення номеру такого рахунку) для власних потреб; різні варіанти умов кредитування за умовами договору «Кредитні картки», зокрема розділ 1, п. 1.2. - тип кредиту: відновлювана кредитна лінія з різним розміром кредитного ліміту для різних карт; різні варіанти умов кредитування за договором «Оплата частинами та миттєва розстрочка», зокрема розділ 2, п. 2.3. - тип кредиту: строковий з різним розміром кредитного ліміту для різних карт Пунктом 1.2. передбачено, що кредит надається безготівковим шляхом (на картковий рахунок). Про відкриття рахунку, його номер, обставину видачі відповідачу картки/карток (дату видачі, номер, вид) у цій Заяві та/або інших документах не зазначено.

Виписка від 22.11.2024 за договором № б/н за період 01.12.2019-21.11.2024 (а. с. 41-64) надана щодо ОСОБА_1 без зазначення номера рахунку, зазначені номери карток НОМЕР_3 , НОМЕР_2 , НОМЕР_1 . У виписці відсутні відомості про встановлення ОСОБА_1 кредитного ліміту.

Матеріали справи містять також Розрахунок заявленої позивачем заборгованості (а. с. 23-40).

У позові позивач зазначив, що викладені ним у позовній заяві обставини підтверджуються такими доказами: Розрахунком заборгованості, Випискою по рахунку, копією Заяви і анкети позичальника, копією паспорту споживчого кредиту, копією паспорта позичальника.

Отже, суд має відповісти на питання: чи виникли між позивачем та відповідачем відносини кредитування? Якщо були, то з якого часу і на яких умовах; який розмір заборгованості?

Зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставиною надання такого кредиту та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Відповідно, ця обставина має бути доведеною (або визнаною іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставину отримання кредитних коштів, тягар доведення цієї обставини покладається на позивача. Позивач на підтвердження цієї обставини жодного належного та допустимого доказу не надав. Ні Виписка за договором (а. с. 41-64), ні Розрахунок заборгованості (а. с. 23-40) не підтверджують обставини отримання відповідачем кредитних коштів та користування такими коштами. Деталі операції у Виписці не дозволяють ідентифікувати жодну з операцій як видачу кредиту, перерахування кредитних коштів тощо. Виписка за договором не містить посилання на номер рахунку; типи та види карток, зазначених у Виписці - не ідентифіковані. Видача карток відповідачу не підтверджена жодними належними та допустимими доказами: Анкета-Заява (а. с. 65-66), Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг не містить посилання на відкритий відповідачу рахунок, на видані та отримані відповідачем банківські картки. Отже, твердження позивача про видачу відповідачу Картки «Універсальна» GOLD належними та допустимими доказами не підтверджено. Відповідно, не можна зробити висновок про наявність обставини кредитування на умовах, зазначених позивачем.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є аналітичним документом банку, складеним в односторонньому порядку, тому не є безспірним доказом обставини видачі кредиту та наявності боргу.

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачем від позивача кредитних коштів. Оскільки ця обставина - не доведена (отже, не встановлена судом), не доведена підстава для виникнення у відповідачки будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. У зв`язку з цим позов не належить до задоволення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Відмовити у задоволенні позовної заяви АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»; ідентифікаційний код 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 03 березня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець