Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2424/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого- судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, за участю представника позивача Остащенко О.М. та представника відповідача - Карнаух Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1 112 092,13 грн. за невиконання грошового зобов`язання за рішенням постійно діючого незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29.05.2012 року в справі №70/12 та від 29.05.2012 року в справі №69/12 на підставі яких Печерським районним судом м.Києва, видано виконавчі листи №757/60/13-ц та №757/605/13-ц та 55681 грн.38 коп. судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.10.2008р. між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (надалі - Первісний кредитор/Банк) та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) було укладено Кредитний договір №121-001/08Ф (надалі - Кредитний договір 1), за умовами якого Банк надав боржнику кредитну лінію з лімітом кредитування 5 000 000,00 грн., з 02.10.2008 по 02.10.2013 зі сплатою 20,99% річних.

29.05.2012 року Постійно діючий незалежний третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі №69/12 частково задовольнив позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» та стягнув з Відповідача 28364 332,89 грн. заборгованості за Кредитним договором 1.

22.02.2013 року Печерський районний суд м. Києва постановив ухвалу у справі №757/605/13-ц, якою заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено та видано виконавчий документ на підставі рішення Постійно діючого незалежного третейського суду при ВГО «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29.05.2012 про стягнення з Відповідача 28 364 332,89 грн. заборгованості за Кредитним договором 1.

22.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (надалі -Первісний кредитор/Банк) та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №121-001/07Ф (надалі - Кредитний договір 2), за умовами якого Банк надав боржнику кредитну лінію з лімітом кредитування 6 565 000,00 грн., з 22.10.2007 по 22.10.2012 зі сплатою 14,99% річних.

03.07.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір заміни позичальника за Кредитним договором 2 у відповідності до якого було замінено первісного позичальника - ОСОБА_2 на нового позичальника - ОСОБА_1 :

29.05.2012 року Постійно діючий незалежний третейський суд при Всеукраїнській' громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі №70/12, частково задовольнив позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» та стягнув з Відповідача 10 399 783,60 грн. заборгованості за Кредитним договором 2.

22.01.2013 року Печерський районний суд м. Києва постановив ухвалу у справі №757/608/13-ц, якою заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено та видано виконавчий документ на підставі рішення Постійно діючого незалежного третейського суду при ВГО «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29.05.2012 про стягнення з Відповідача 10 423 583,60 заборгованості за Кредитним договором 2.

Таким чином станом на дату подачі позовної заяви строк пред`явлення виконавчих листів відносно відповідача, пропущений, але дана обставина не впливає на можливість стягнення фінансової санкції за порушення грошового зобов`язання, що підтверджується висновками Верховного Суду зробленими у постанові від справі №759/4755/19- «апеляційний суд правильно відхилив доводи боржника про те, що банком пропущено строк для пред`явлення виконавчих листів у справі до виконання, оскільки вказана обставина не має правового значення.

27.12.2016 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Авістар» (надалі - Новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до п. п. 1.1. та 1.2. якого Новий кредитор набув право вимоги за кредитними договорами, зокрема, але не виключно, за Договором про відкриття кредитної лінії №121-001/08Ф від 02.10.2008 року та Договором про відкриття кредитної лінії №121-001/07Ф від 22.10.2007 року, що укладені з Відповідачем.

19.12.2019 року між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено Договір №20191219 про відступлення прав вимоги, відповідно до п.2.1. якого Первісний кредитор (ТОВ «ФК «Авістар») відступає Новому кредитору (ТОВ. «ФК «Гефест») за плату , а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору Права вимоги до Боржників Поручителів за Кредитними договорами та Договорами забезпечення, вказаними у Реєстрах.

Реєстр Боржників до Договору №20191219 про відступлення прав вимоги від 19.12.2019 року, містить інформацію про передачу прав вимоги до О.Уварова праві що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 26 вересня 2020 року, а Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, який набрав чинності 02 квітня 2020 року з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, вимоги банку про солідарне стягнення заборгованості з боржника разом із поручителем підлягають до часткового задоволення.».

Тому з урахуванням вищезазначеного, нарахування фінансової санкції за порушення грошового зобов`язання, визначеного рішенням суду, може здійснюватися з 30.04.2020р. по 23.02.2022р., але до стягнення заявлено нарахування від частини даного періоду, а саме за період з 23.02.2021р. по 22.02.2022р. (за один рік до введення воєнного стану).

Нарахування фінансової санкції на підставі ст. 625 ЦК України у формі інфляційних втрат, здійснюється на суму заборгованості за Кредитним договором 2, що визначена рішенням Постійно діючий незалежний третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі від 29.05.2012р. у справі №70/12, на підставі якого винесено ухвалу Печерським районним судом м. Києва від 29.05.2012р. в справі- №757/608/13-ц про видачу виконавчого листа про стягнення з відповідача 10 423 583,60 гривень.

Індекс інфляції (ст.625 ЦК України) за порушення зобов`язання з повернення кредиту в сумі 10 423 583,60 гривень за період з 23.02.2021 - 22.02.2022, становить 1 112 092,13 гривен, у зв`язку з чим, представник позивача просив позов задовольнити повністю.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просили суд їх повністю задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, з підстав наведених у відповіді на відзив від 13.05.2024 року, а відтак, суд, заслухавши пояснення та заперечення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, застосуваши норми матеріального права, приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною третьою ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ч.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Обов`язковою передумовою реалізації права на судовий захист в порядку цивільного судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються, або оспорюються іншими особами - відповідачами та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що 02.10.2008р. між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (надалі - Первісний кредитор/Банк) та О.А.Уваровим було укладено Кредитний договір №121-001/08Ф (надалі - Кредитний договір 1), за умовами якого Банк надав боржнику кредитну лінію з лімітом кредитування 5 000 000,00 грн., з 02.10.2008 по 02.10.2013 зі сплатою 20,99% річних.

29.05.2012 року Постійно діючий незалежний третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі №69/12 частково задовольнив позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» та стягнув з відповідача 28364 332,89 грн. заборгованості за Кредитним договором 1.

22.02.2013 року Печерський районний суд м.Києва постановив ухвалу у справі №757/605/13-ц, якою заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено та видано виконавчий документ на підставі рішення Постійно діючого незалежного третейського суду при ВГО «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29.05.2012 про стягнення з Відповідача 28 364 332,89 грн. заборгованості за Кредитним договором.22.10.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (надалі -Первісний кредитор/Банк) та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №121-001/07Ф (надалі - Кредитний договір 2), за умовами якого Банк надав боржнику кредитну лінію з лімітом кредитування 6 565 000,00 грн., з 22.10.2007 по 22.10.2012 зі сплатою 14,99% річних.

03.07.2009 між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір заміни позичальника за Кредитним договором 2 у відповідності до якого було замінено первісного позичальника - ОСОБА_2 на нового позичальника - ОСОБА_1 :

29.05.2013 Постійно діючий незалежний третейський суд при Всеукраїнській' громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі №70/12, частково задовольнив позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» та стягнув з Відповідача 10 399 783,60 грн. заборгованості за Кредитним договором 2.

22.01.2014 Печерський районний суд м. Києва постановив ухвалу у справі №757/608/13-ц, якою заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено та видано виконавчий документ на підставі рішення Постійно діючого незалежного третейського суду при ВГО «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29.05.2012 про стягнення з Відповідача 10 423 583,60 заборгованості за Кредитним договором 2.

27.12.2016 між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Авістар» (надалі - Новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до п. п. 1.1. та 1.2. якого Новий кредитор набув право вимоги за кредитними договорами, зокрема, але не виключно, за Договором про відкриття кредитної лінії №121-001/08Ф від 02.10.2008 року та Договором про відкриття кредитної лінії №121-001/07Ф від 22.10.2007 року, що укладені з Відповідачем.

19.12.2019 між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено Договір №20191219 про відступлення прав вимоги, відповідно до п.2.1. якого Первісний кредитор (ТОВ «ФК «Авістар») відступає Новому кредитору (ТОВ «ФК «Гефест») за плату, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору Права вимоги до Боржників Поручителів за Кредитними договорами та Договорами забезпечення, вказаними у Реєстрах.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 527 ЦК України, кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Між тим, предмет заявленого 05.04.2024р. позову сформульований наступним чином (п. 4): «Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» суму в розмірі 1112092,13 грн.(один мільйон сто дванадцять тисяч дев`яносто дві гривні 13 коп.) інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням постійно діючого незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 70/12 від 29.05.2012 на підставі якого Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 757/608/13-ц».

В подальшому 12.06.2024р. позивач листом №1859 просить суд долучити до матеріалів справи ряд документів, в т.ч. заяву №1856, в якій позивач підкреслив, що вона не є заявою про зміну предмету чи підстави позову, але з її змісту випливає, що позивач просить вважати вірним і викладає в новій редакції один абзац (третій абзац зверху на сторінці 4 позову) і пункт 4 прохальної частини позову наступним чином: «Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гефест» (, адреса реєстрації: 01042, м. Київ, вул. Брановицького Ігоря, буд. 3) суму в розмірі 1 112092,13 гривень (один мільйон сто дванадцять тисяч дев`яносто дві гривні 13 коп.) інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29.05.2012 р. в справі № 70/12 та від 29.05.2012 р. в справі № 69/12 на підставі яких Печерським районним судом м. Києва видано виконавчі листи № 757/608/13-ц та № 757/605/13-ц».

Отож, вирішуючи процесуальне значення зазначеної заяви суд приходить до висновку, що вона не є заявою по суті, оскільки вичерпний перелік таких заяв передбачений ч.2 ст.174 ЦПК України: позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення третіх осіб, проте, заяви про виправлення технічної помилки серед них немає, а відтак, це інша заява, яку сторона має право заявити згідно з п.3 ст.43 ЦПК України, а суд в підготовчому засіданні має її вирішити (п.10 ч.2 ст.197 ЦПК України).

Слід зазначити, що підготовче провадження в даній справі було завершено у підготовчому засіданні 10.12.2024р., за результатами чого було постановлено ухвалу. Технічний запис проведення цього засідання дозволяє встановити, що суд неодноразово звертався до представника позивача з запитанням про наявність уточнень до позовних вимог, клопотань, інших заяв, на що представник позивача відповіла про їх відсутність. В ухвалі суду від 10.12.2024 описані всі проведені підготовчі дії і викладені всі рішення суду щодо поданих заяв і клопотань, а саме щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про забезпечення доказів, відмови у задоволенні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи, проте рішення по заяві позивача №1856 від 12.06.2024р. про усунення технічної помилки не прийнято.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що розглядається позовна заява в редакції від 05.04.2024р., що і визначає предмет і межі доказування у цій справі.

Отже, як зазначено в п.4 позовної заяви від 05.04.2024, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» суми в розмірі 1 112 092.13 грн. (один мільйон сто дванадцять тисяч дев`яносто дві гривні 13 коп.) інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за рішенням постійно діючого незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 70/12 від 29.05.2012 р., на підставі якого Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 757/608/13-ц.

У позовній заяві (останній абзац на стор. 4 та перший абзац на стор. 5) позивач зазначив, що «…грошове зобов`язання, на яке нараховується фінансова санкція інфляційні втрати, виникло на підставі рішення постійно діючого незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 70/12 від 29.05.2012 р., на підставі якого Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, а тому надається лише рішення суду та виконавчий лист, умови кредитного договору в даній справі не застосовуються».

В силу принципу змагальності сторін (ч.3 ст.12 ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Отже, ТОВ «ФК ГЕФЕСТ» звернулося до суду за захистом своєї матеріально-правової вимоги, яку воно має до ОСОБА_1 і яку вважає неправомірно невиконаною Відповідачем.

Виходячи зі змісту заявленої в позові від 05.04.2024 вимоги та в силу принципу змагальності сторін (ч.3 ст.12 ЦПК України), для отримання примусового захисту свого права, яке позивач вважає порушеним, він повинен довести, зокрема, належність собі цього права, а також, факт його порушення з боку відповідача, та, відповідно, обґрунтувати розмір заявленої вимоги.

В якості доказів належності ТОВ «ФК ГЕФЕСТ» права вимагати стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат на суму грошового зобов`язання, зазначеного в рішенні третейського суду від 29.05.2012 у справі №70/12 та виконавчому листі Печерського районного суду м. Києва №757/608/13-ц, Позивачем до позовної заяви додано рішення третейського суду від 29.05.2012 у справі № 70/12, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2013 у справі № 757/608/13-ц, договір відступлення права вимоги за Кредитними договорами від 27.12.2016, договір відступлення прав вимоги № 20191219 від 19.12.2019. Сам виконавчий лист № 757/608/13-ц, про надання якого Позивач стверджує в тексті позову (абзац перший на стор. 5), до позову не додано.

Оцінюючи надані Позивачем докази, зокрема, рішення постійно діючого незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 70/12 від 29.05.2012 р., суд звертає увагу на те, що резолютивна частина викладена наступним чином: «2. Стягнути з ОСОБА_1 …на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» 10399783(десять мільйонів триста дев`яносто дев`ять тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 60 коп. заборгованості за кредитним договором № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» витрати по оплаті третейського збору у розмірі 23800 (двадцять три тисячі вісімсот) грн. 00 коп., а всього підлягає стягненню 10423583 (десять мільйонів чотириста двадцять три тисячі п`ятсот вісімдесят три) грн. 60 коп.».

Разом з тим, надана позивачем ухвала Печерського районного суду м.Києва від 22.01.2013р. у справі №757/608/13-ц, в резолютивній частині якої, зокрема, зазначено: «…Видати виконавчий лист за рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29.05.2012 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - в частині стягнення з ОСОБА_1 … на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК» … суму заборгованості у розмірі 10423583 (десять мільйонів чотириста двадцять три тисячі п`ятсот вісімдесят три) грн. 60 коп., яка виникла за кредитним договором № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р. та суму судового збору в розмірі 214 (двісті чотирнадцять) грн. 60 коп….».

Аналіз зазначених доказів у їх сукупності свідчить про те, що наведені позивачем в позовній заяві обставини і надані ним докази (рішення третейського суду у справі №70/12 і ухвала Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2013 у справі № 757/608/13-ц) не підтверджують факт належності йому права вимоги за кредитним договором №121-001/07Ф від 22.10.2007р., а відтак й права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за зазначеним рішенням третейського суду та ухвалою Печерського районного суду м.Києва. Зокрема, і рішення третейського суду у справі №70/12, і ухвала Печерського районного суду м.Києва від 22.01.2013 у справі №757/608/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК», а не позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Гефест.

Окрім того, позивач в якості доказу на підтвердження заявлених позовних вимог надав Договір про відступлення прав вимоги №20191219 від 19.12.2019р., укладений між ТОВ «Фінансова компанія «АВІСТАР» та ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ», а також витяг з Додатку 1 до нього.

Слід відзначити, що в межах судового розгляду такий договір позивачем надавався двічі: в якості додатку до позовної заяви (п.9 Переліку додатків) та в якості додатку до заяви №2019 від 08.08.2024р.

Суд виходить з того, що як передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України, докази мають бути належними, допустимими та достовірними, проте, вивчивши надані позивачем документи, вважає, що надані копії Договору про відступлення прав вимоги №20191219 від 19.12.2019р, а також витяги з Додатку 1 до нього не можна вважати допустимими та достовірними доказами з огляду на наступне.

Як передбачено ч.2 ст.95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. При цьому, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чиним законодавством.

Як встановлено у суді, копія Договору про відступлення прав вимоги №20191219 від 19.12.2019р., а також витяг з Додатку 1 до нього, які були додані до позову від 05.04.2024р., в порушення вимог ч.2 ст.95 ЦПК України, не засвідчені позивачем, більше того, містять закриті фрагменти тексту. При цьому, Позивач посилається на необхідність захисту банківської таємниці і позиціонує таким чином виготовлені ним папери як засвідчені витяги з документів.

Між тим, частина 2 статті 95 ЦПК України передбачає, що якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Витяг це засвідчена копія частини тексту службового документа.

Правила оформлення витягів регламентують «Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», що затвердив Мін`юст наказом від 18.06.2015 № 1000/5 (зізмінами, далі Правила № 1000/5).

Як передбачено пунктом 12 глави 11 розділу ІІ Правил № 1000/5, витяг готують на загальному бланку підприємства формату А4 або А5 залежно від обсягу інформації, з відтворенням обов`язкових реквізитів згідно з ДСТУ 4163:2020. Для того щоб оформити витяг з будь-якого службового документа, необхідне дотримання основних вимог стосовно: назви виду документа: «Витяг з наказу», «Витяг з протоколу» тощо; відтворення повністю вступної частини службового документа, якщо вона є; виписки з основної частини тексту документа того пункту, інформація про який необхідна; відтворення реквізиту «Підпис» без особистого підпису; проставлення відмітки про засвідчення копії та відбитку печатки служби діловодства.

Правила оформлення копій визначені у главі 11 розділу ІІ Правил № 1000/5. Згідно з пунктами 6,7 копія документа повинна відповідати оригіналу, тобто повністю відтворювати інформацію оригіналу і всі його зовнішні ознаки або їх частину. Не допускається виготовляти копії документів з нерозбірливим текстом, підчистками, приписами та іншими необумовленими виправленнями.

Виходячи з цього суд вважає, що додана позивачем до позовної заяви від 05.04.2024 копія Договору про відступлення прав вимоги №20191219 від 19.12.2019, а також витяги з Додатку 1 до нього, що містять закриті фрагменти тексту, не є ані копіями, ані витягами, а тому не можуть бути визнані як достатні та належні докази в зазначеному спорі.

Друга копія Договору про відступлення прав вимоги № 20191219 від 19.12.2019 р., а також витяг з Додатку 1 до нього, була надана Позивачем разом з заявою №2019 від 08.08.2024р., яка фактично, є фотокопією-витягом, засвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. Крім нечитабельних окремих сторінок договору, цей документ містить витяг з Додатку № 1 «Реєстр боржників», викладений на 3-х сторінках, на першій з яких відсутня інформація про боржника ОСОБА_1 , на другій сторінці інформація, викладена у табличній формі, містить прізвище ОСОБА_1 , але не містить інформацію про права вимоги до нього за кредитними договорами, які б передавалися Позивачу.

Інформація на сторінці 2 витягу з Додатку 1 Договору розміщена у табличній формі, що складається з 7 (семи) граф, тоді як «шапка таблиці», викладена на сторінці 1 витягу з Додатку 1 Договору, містить 8 (вісім) обов`язкових для заповнення граф, при цьому інформація на сторінці 2 витягу з Додатку 1 Договору за змістом не відповідає інформації, що повинна бути наведена відповідно до «шапки таблиці» та назв граф таблиці, що викладені на сторінці 1витягу з Додатку 1 Договору.

Ці невідповідності підтверджені також і Управлінням нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), до якого ОСОБА_1 06.01.2025 звернувся зі скаргою на дії приватного нотаріуса Мурської Н.В. Так, у своєму листі №1537/9-25/вх.У-25-25К від 31.01.2025 Управління нотаріату підтвердило існування суперечливої інформації у фотокопії-витягу і навело пояснення нотаріуса про те, що розбіжність дійсно виникла «…у зв`язку з тим, що Додаток № 1 до Договору про відступлення права вимоги № 20191219, посвідченого 19.12.2019 за реєстровим № 3513 містить 8 граф (стовбців) таблиці, а Додаток № 2 до цього ж договору містить 7 граф (стовбців)».

Таким чином, надана Позивачем повторно (друга) копія Договору про відступлення прав вимоги № 20191219 від 19.12.2019, а також витяг з Додатку №1 до Договору, якими Позивач обґрунтовує набуття права вимоги до Відповідача, також не є належними та достовірними доказами переходу до Позивача прав вимоги відносно ОСОБА_1 .

Щодо Договору відступлення права вимоги за Кредитними договорами від 27.12.2016 з витягом з Додатку1 та Додатку2, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «АВІСТАР» та ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК», слід відмітити, що такий договір Позивачем надавався двічі: в якості додатку до позовної заяви (п. 8 Переліку додатків) та в якості додатку до пояснення (лист № 2243) від 31.10.2024 р.

Суд зазначає, що копія Договору відступлення права вимоги за Кредитними договорами від 27.12.2016 з витягом з Додатку 2, додана до позову від 05.04.2024р., не засвідчена Позивачем. Крім цього, цей документ наданий з закритими фрагментами тексту, а відтак в силу вищенаведених норм Правил №1000/5 щодо вимог до засвідчення копій та формування витягів з документів, а також вимог ДСТУ 4163:2020, ця копія Договору не є належним і достовірним доказом.

Повторно Позивач надав до суду копію Договору відступлення права вимоги за Кредитними договорами від 27.12.2016 з витягами з Додатку 1 та Додатку 2 разом з листом № 2243 від 31.10.2024 р.. Ця копія засвідчена директором ТОВ «ФК Гефест» І.В.Паніним 31.10.2024 р., однак, як визнав сам Позивачу п.3 на стор. 2 своєї заяви (вих. №2019) від 08.08.2024 р., яка стосувалася виконання ухвали суду від 22.07.2024 р. про витребування доказів, «…витребувані у ТОВ «ФК Гефест» відсутні, а саме: 1) оригінал або належним чином засвідчена ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» копія Договору відступлення права вимоги за Кредитними договорами від 27 грудня 2016 р., укладеного між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ТОВ «Фінансовакомпанія «Авістар» та всі додатки до нього…».

Таким чином, копія Договору відступлення права вимоги за Кредитними договорами від 27.12.2016 та витяги з Додатку 1 та Додатку 2 останнього, засвідчені директором ТОВ «ФК Гефест» 31.10.2024р. шляхом проставлення напису «Згідно з оригіналом», що свідчить про те, що позивач, всупереч раніше визнаному факту відсутності у ТОВ «ФК Гефест» оригіналу засвідчив вірність копії документа, оригіналом якого він не володіє, що прямо заборонено читнним законодавством України.

Так, згідно з абз. 2 ч.5 ст.95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, а відтак, враховуючи вищевикладене, і друга копія наданого Позивачем Договору відступлення права вимоги за Кредитними договорами від 27.12.2016 р. з витягами з Додатку 1 та Додатку 2 Договору не є належними і достовірними доказами згідно вимог чинного цивільного процесуального законодавства України.

Слід зазначити, що за клопотанням відповідача суд ухвалою від 22.07.2024 р. витребував у Позивача ряд документів, серед яких були, зокрема, оригінал або належним чином засвідчена ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» копія Договору відступлення права вимоги за Кредитними договорами від 27 грудня 2016 р., укладеного між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» та всіх додатків до нього, оригінал Договору відступлення прав вимоги № 20191219 від 19.12.2019 р., укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» та всіх додатків до нього.

Однак Позивач у заяві №2019 від 08.08.2024 (у п. 4 на стор. 3) заявив, що «…Договір відступлення прав вимоги № 20191219 від 19.12.2019 р., укладений між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест», наявний у ТОВ «ФК «Гефест» в одному оригінальному примірнику, який використовується щодня в м.Києві під час укладення відповідних угод, а тому надати його суду, немає можливості.»

Також представник позивача у судовому засіданні 04.02.2025 р. відмовився на пропозицію суду надати в засіданні оригінал зазначеного Договору для огляду.

Як встановлено ч.6 ст.95 ЦПК України, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, аучасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги, а відтак, враховуючи цю норму права, а також неодноразові зауваження, висловлені Відповідачем в його заявах, адресованих суду, та його представником під час судового розгляду щодо неналежності наданих Позивачем копій Договору відступлення прав вимоги №20191219 від 19.12.2019, цей доказ не може бути взятий судом до уваги при розгляді даної справи.

Таким чином, заявивши в позові вимогу стягнути з ОСОБА_1 суму в розмірі 1 112 092,13 грн. інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням постійно діючого незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі №70/12 від 29.05.2012 р., на підставі якого Печерським районним судом м.Києва видано виконавчий лист у справі №757/608/13-ц, і спеціально підкресливши, що умови кредитного договору в даній справі не застосовуються (абз. 1 стор. 5 позову від 05.04.2024), позивач не надав належних та достовірних доказів матеріального та процесуального правонаступництва ТОВ «ФК Гефест» ні в справі №70/12 у постійно діючому незалежному третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів», ні в справі №757/608/13-ц у Печерському районному суді м. Києва.

Отже, надані Позивачем копії договорів відступлення прав вимоги №20191219 від 19.12.2019 р., а також відступлення прав вимоги за Кредитними договорами від 27.12.2016 р., не підтверджують набуття Позивачем права вимоги до ОСОБА_1 щодо сплати інфляційних втрат за перерахованими судовими актами, а також не є належними, достатніми, достовірними доказами згідно вимог чинного цивільного процесуального законодавства України, а тому не можуть бути взяті до уваги судом в силу наведених вище причин.

Більше того, суд дослідив в судовому засідані надану відповідачем ухвалу Печерського районного суду м.Києва у справі №757/608/13-ц від 30.01.2024 р., якою ТОВ «ФК «Гефест» було відмовлено у задоволенні заяви про заміну стягувача за виконавчим листом, виданим у цій справі ухвалою суду від 22.01.2013 р. на користь ПАТ КБ «Правекс Банк», зокрема з підстав ненадання «…ТОВ «ФК Гефест…суду доказів: на підтвердження передачі прав вимоги від ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ТОВ «ФК «Авістар» за кредитним договором №121-001/07Ф від 22.10.2007;…», що також обгрунтовано підтверджує відсутність у ТОВ «ФК Гефест» права вимагати стягнення за виконавчим листом, який виданий Печерським районним судом м.Києва у справі № 757/608/13-ц і стягувачем за яким все ще є ПАТ КБ «Правекс Банк». На даний час зазначена ухвала Печерського районного суду м.Києва від 30.01.2024р. є чинною і ТОВ «ФК Гефест`не оскаржувалася.

Суд також вважає, що позивачем належними чином не довів факту порушення ОСОБА_1 прав позивача, оскільки, як він стверджує, набув права вимоги за вищевказаним рішенням третейського суду і за вищеназваним виконавчим листом, то позивач повинен надати боржнику докази переходу до нього прав вимоги, що прямо передбачено ст.517 ЦК України.

Так, до надання боржнику доказів переходу прав у зобов`язанні боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові, проте позивач факт надання боржнику ОСОБА_1 доказів переходу до нього прав за рішенням третейського суду від 29.05.2012 у справі № 70/12 і за виконавчим листом №758/608/13-ц від 22.01.2013 р. в суді не підтвердив і відповідних доказів не наддав, а отже, Позивач і не довів факт вчинення ОСОБА_1 порушення його прав, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування відносно ОСОБА_1 відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до приписів ст.625 ЦК України .

Окрім того, у позові заявлена вимога про стягнення з відповідача суми в розмірі 1 112 092,13 грн. як інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням постійно діючого незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 70/12 від 29.05.2012 р., на підставі якого Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 757/608/13-ц.

При цьому слід зазначити, що протягом підготовчого провадження позивач неодноразово змінював обґрунтування нарахування саме такої суми вимоги, а саме:

В позові від 05.04.2024 (абз. 3 на стор. 4) стверджується, що «нарахування фінансової санкції на підставі ст.625 ЦК України у формі інфляційних втрат, здійснюється на суму заборгованості за Кредитним договором 2, що визначена рішенням Постійно діючий незалежний третейський суд …у справі від 29.05.2012 р. у справі № 70/12, на підставі якого винесено ухвалу Печерським районним судом м. Києва від 29.05.2012 р. у справі № 757/608/13-ц про видачу виконавчого листа про стягнення з Відповідача 10 423 583,60грн.»;

В заяві № 1856 від 12.06.2024 (абз. 7 на стор. 2) стверджується, що «нарахування фінансової санкції на підставі ст. 625 ЦК України у формі інфляційних втрат, здійснюється на суму заборгованості за Кредитним договором 2, що визначена рішенням Постійно діючий незалежний третейський суд …у справі від 29.05.2012 р. у справі № 70/12, на підставі якого винесено ухвалу Печерським районним судом м. Києва від 22.01.2013 р. в справі № 757/608/13-ц про видачу виконавчого листа про стягнення з Відповідача 10 423 583,60грн. та за Кредитним договором 1, що визначена рішенням Постійно діючий незалежний третейський суд …у справі від 29.05.2012 р. у справі № 69/12, на підставі якого винесено ухвалу Печерським районним судом м. Києва від 22.02.2013 р. в справі № 757/605/13-ц про видачу виконавчого листа про стягнення з Відповідача 28 364 332,89 грн.». При цьому, в цій же заяві (абз.2-4 на стор. 2) Позивач наводить інші суми, право вимоги яких начебто перейшли до нього, а саме: «Відповідно до…Додатку 1 до Договору відступлення прав вимоги №20191219 від 19.12.2019 р., що укладений між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест», відбулась передача прав вимоги, зокрема за кредитними договорами, що укладені з ОСОБА_1 в розмірі: за Договором про відкриття кредитної лінії № 121-001/08Ф від 02.10.2008 р. в розмірі 26 483 932 грн., з яких: 17 175 361 грн. кредит; 9 308 571 грн. проценти; за Договором про відкриття кредитної лінії № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р. в розмірі 3 943 555 гривень, з яких: 2 182 861 грн. кредит; 3 943 555 грн. проценти…»;

В поясненнях (лист № 2243) від 31.10.2024 (у п. 2 на стор. 2) заявляє, що «В позовній заяві сума заборгованості на яку нараховано фінансову санкцію на підставі ст. 625 ЦК України - інфляційні витрати, склала 10 423 583,60 гривень, яка складається з: 2 736 239,60 гривень заборгованості по тілу за Договором про відкриття кредитної лінії № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р.; 7 687 344,00 гривень - заборгованості по тілу за Договором про відкриття кредитної лінії № 121-001/08Ф від 02.10.2008 р.

Проте, в результаті співставлення всіх сум, які наводяться Позивачем у поданих до суду заявах та поясненнях в якості обґрунтування нарахованого ним розміру інфляційних витрат, що заявляються до стягнення з ОСОБА_1 , очевидною є суперечливість цих сум і їх підстав, а саме: 10 423 583,60 грн. за Кредитним договором 2 (у позові від 05.04.2024); за Кредитним договором 2 - 10 423 583,60 грн. та за Кредитним договором 1 - 28 364 332,89 грн. (у заяві № 1856 від 12.06.2024); 2 736 239,60 грн. заборгованості по тілу за Договором про відкриття кредитної лінії № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р. та 7 687 344,00 грн. заборгованості по тілу за Договором про відкриття кредитної лінії № 121-001/08Ф від 02.10.2008 р. (у листі № 2243 від 31.10.2024), тоді як у заяві № 1856 від 12.06.24 стверджується про передачу права вимоги на 2 182 861 грн. кредиту за Договором про відкриття кредитної лінії № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р.

Частини 2 та 5 статті 11 ЦК України в якості окремих підстав виникнення цивільних прав та обов`язків передбачають, зокрема, договори та інші правочини; а також рішення суду, однак, як вбачається з аналізу Позовної заяви та наступних заяв Позивача, Позивач заявляє вимогу стягнути з Відповідача інфляційні втрати за невиконання рішення третейського суду у справі №70/12 від 29.05.2012 р., в обґрунтування якої наводить Договір про відступлення від 19.12.2019 р., де зазначено про відступлення на його користь прав за Договором про відкриття кредитної лінії № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р., а не за згаданим рішенням третейського суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що надані Позивачем розрахунки розміру інфляційних витрат, які він вимагає стягнути з Відповідача, та пояснення щодо суми заборгованості, на яку вони нараховуються, є суперечливими і не підтвердженими належними, достатніми і достовірними доказами.

Разом з тим, Відповідач надав докази часткового задоволення вимог кредитора ПАТ КБ «Правекс Банк», а саме:

- Інформацію про виконавче провадження № 28062526, отриману з Автоматизованої системи виконавчих проваджень 12.12.2023 р., вільний доступ до якої забезпечує Міністерство юстиції України на своєму офіційному сайті, що підтверджує передачу в рамках виконавчого провадження № 28062526 головним державним виконавцем Пецяк Л.В. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області стягувачу (ПАТ КБ «Правекс Банк») за його згодою в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 за Договором про відкриття кредитної лінії № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р. належногомайновому поручителю (ПП «Чутівський спортивно-оздоровчий комплекс «Тракен») нерухомого майна, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 початковою вартістю 4 000550 грн., та нерухомого майна, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 початковою вартістю 3 663 000 грн. Така передача в рахунок погашення боргу відбулася 20.06.2013 р., тобто після винесення рішення Постійно діючого незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 70/12 від 29.05.2012 р. та ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2013 р. у справі № 757/608/13-ц, на які посилається Позивач як на підставу своїх вимог до Відповідача;

- Інформацію про виконавче провадження № 29098575, отриману з Автоматизованої системи виконавчих проваджень 12.12.2023 р., вільний доступ до якої забезпечує Міністерство юстиції України на своєму офіційному сайті, що підтверджує продаж в рамках виконавчого провадження № 29098575 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. від 04.08.2011 № 721 стягувачу (ПАТ КБ «Правекс Банк») належного ВАТ «Санаторій «Радон» нерухомого майна, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , за ціною 10 286 362,50 грн..Такий продаж відбувся 26.07.2013 р., тобто після винесення рішення Постійно діючого незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 69/12 від 29.05.2012 р. та ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2013 р. у справі № 757/605/13-ц. Продане майно було предметом іпотеки згідно з наданим Відповідачем до суду Договором іпотеки № 121-001/08Ф від 02.10.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. і зареєстрованим в реєстрі за № 5857 в якості забезпечення належного виконання зобов`язань позичальником ОСОБА_1 за Договором про відкриття кредитної лінії № 121-001/08Ф від 02.10.2008 р.

Таким чином, Відповідач, користуючись правом, передбаченим ч.2 ст.518 ЦК України, висунув проти вимоги Позивача, який вважає себе новим кредитором у зобов`язаннях, що виникли на підставі раніше згаданих судових рішень, заперечення, які він мав проти первісного кредитора (ПАТ КБ «Правекс Банк»), і надав докази на підтвердження зменшення своїх зобов`язань перед ПАТ КБ «Правекс Банк» за Договорами про відкриття кредитної лінії № 121-001/08Ф від 02.10.2008 р. та № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р. в сумі 16 417 244,49 грн., яке мало місце у 2013р. вже після винесення рішень Постійно діючого незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справах № 69/12 від 29.05.2012 р., № 70/12 від 29.05.2012 р. та ухвал Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2013 р. у справі № 757/605/13-ц, від 22.01.2013 р. у справі № 757/608/13-ц, на які посилається Позивач як на підставу своїх грошових вимог до Відповідача, що заявлені у позові у формі інфляційних втрат на суми заборгованостей, зазначених у перерахованих судових рішеннях.

Окрім того, позивач не надав до суду розрахунку розміру заборгованості Відповідача за Договорами про відкриття кредитної лінії № 121-001/08Ф від 02.10.2008 р. та № 121-001/07Ф від 22.10.2007р., нарахованої за основним тілом кредиту, процентами, штрафними санкціями та зменшеної на суми здійснених Відповідачем виплат впродовж дії таких договорів та на суми, стягнені на виконання грошових зобов`язань Відповідача за рахунок майна майнових поручителів, яке було передано в іпотеку ПАТ КБ «Правекс Банк» і за рахунок якого частково було задоволено майнові вимоги останнього.

За відсутності належного розрахунку суми заборгованості Відповідача за Договорами про відкриття кредитної лінії №121-001/08Ф від 02.10.2008 р. та № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р., наданий Позивачем і неодноразово змінений ним під час розгляду справи розрахунок розміру інфляційних витрат, не може вважатися достовірним і обґрунтованим доказом.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що у позивача відсутні обгрунтовані підстав вимагати стягнення інфляційних витрат на суми зобов`язань за Договорами про відкриття кредитної лінії № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р.та № 121-001/08Ф від 02.10.2008 р.

Зокрема, питання обґрунтованості вимоги про стягнення інфляційних витрат у цьому випадку необхідно вирішувати з огляду на характеристики відповідних зобов`язань.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі № 442/398/15-ц, натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Позивач на сторінці 2 своїх Пояснень вих. №1857від 12.06.24 (другий абзац знизу) стверджує, що …сплив строку пред`явлення виконавчих листів до виконання не робить суму, що визначена рішенням суду - задавненою, а зобов`язання натуральним, а тому не є підставою, яка унеможливлює нарахування та стягнення фінансових санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, таке обґрунтування Позивача можливості стягнення інфляційних витрат та 3% річних за ст.625 ЦК України з суми заборгованості, яка хоч і визначена рішенням суду, але не може бути стягнута в примусовому порядку по причині спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, суперечить (і) природі натурального зобов`язання, (іі) підходу Верховного Суду щодо стягнення за ст.625 ЦК України з задавнених сум, а також (ііі) принципу правової визначеності, який, в свою чергу, є важливою складовою принципу верховенства права, (іv) принципу розумності.

Зокрема, зобов`язання Відповідача за Договорами про відкриття кредитної лінії № 121-001/08Ф від 02.10.2008 р. та № 121-001/07Ф від 22.10.2007 р. є натуральними, тобто зобов`язаннями, вимога в яких не може бути захищена в примусовому порядку, а саме - за процедурою примусового виконання спеціальними органами та особами, уповноваженими на те державою, оскільки строк виконавчої давності (строк пред`явлення до примусового виконання виконавчих листів, виданих 22.02.2013 та 22.01.2013 р. Печерським районним судом м.Києва у справах № 757/605/13-ц та № 757/608/13-ц) сплив 22.02.2014 та 23.09.2019р. відповідно (обґрунтування пропуску строків додатково наводиться далі).

Більше того, виконавчий лист у справі №757/605/13-ц визнаний таким, що не підлягає виконанню, відповідно до ухвали Печерського районного суду м.Києва від 28.11.2024, яка набрала чинності, а відтак Позивач безпідставно і стверджує протилежне, необґрунтовано посилаючись на те, що подання ним з пропуском строку на апеляційне оскарження апеляційної скарги начебто зупинило набрання цією ухвалою суду законної сили, оскільки на даний час за даними сайту судової влади апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК Гефест» не відкрите.

Крім того, конструкція ст.625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в примусовому порядку, а відтак правило про можливість стягнення сум за ст. 625 ЦК України не застосовується, якщо суми 3% річних та інфляційні втрати нараховані у натуральному зобов`язанні (на задавнену вимогу).

Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в примусовому порядку, а не тільки в судовому порядку, як зазначає Позивач.

Позивачем наведено висновки Верховного Суду в ряді справ про можливість нарахування інфляційних витрат на суми заборгованостей, про стягнення яких раніше було винесені судові рішення, однак, на переконання суду, ці справи мають обставини, які не є співставними з обставинами у даній справі.

Так, у справі №757/44680/15-ц мало місце не тільки винесене судове рішення, але і звернення його до виконання (у даній справі виконавчі листи на примусовому виконанні не перебувають; за одним з них (№ 757/605/13-ц) виконавче провадження ніколи не відкривалося, а другий (№ 757/608/13-ц) було повернуто без виконання стягувачу у 2016 р., після чого він до виконання не пред`являвся і строк такого пред`явлення сплинув).

У справі № 916/190/18, в якій винесена постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019, відсутня обставина пропуску строку виконавчої давності, яка є у даній справі і яка визнається самим Позивачем (абз. 6 на стор. 2 Позовної заяви).

Звичайно, боржник добровільно може виконати і зобов`язання по сплаті основного боргу, і сплатити кредитору інфляційні втрати, адже зобов`язання не припиняється зі спливом строку виконавчої давності. Однак воно не може бути виконане примусово і не може бути винесене судове рішення про примусове стягнення інфляційних втрат, нарахованих на задавнені суми. І це відповідає принципу правової визначеності.

Принцип правової визначеності є елементом верховенства права і розкривається через такі концепції, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав; незворотність закону й неможливість застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування; законні очікування право особи у своїх діях розраховувати на сталість існуючого законодавства, що відповідає реальним сподіванням «обережної людини». До складових принципу правової визначеності відносять, серед іншого, правило давності, відповідно до якого не можна вимагати визнання правового акта незаконним або вимагати виконання якихось зобов`язань після того, як збігли відведені для цього строки. Продовження нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, яку не можна стягнути в примусовому порядку через сплив строку давності, порушувало б правило давності, відповідно до якого не можна вимагати виконання якихось зобов`язань після того, як збігли відведені для цього строки: строки позовної давності для звернення до суду, строки виконавчої давності для пред`явлення рішення до примусового виконання).

Зокрема, на цьому наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 23.11.2022р. у справі № 285/3536/20, зазначивши, що пред`явлення кредитором позову про 3% річних та інфляційних витрат без позову про стягнення задавненої вимоги, на яку вони нараховані, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності.

Виходячи з такого підходу Верховного Суду та принципу розумності, такий же підхід має бути застосований і до вимоги про стягнення інфляційних витрат на борг, який Позивач не може примусового стягнути через пропуск виконавчої давності.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, а відтак суд прийшов до переконання, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17).

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а відтак сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду необхідно покласти на останнього.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст.509,512,517,526,625 ЦК України та керуючись ст.ст.2-5,10,12,13,18,81,144,223,259,263-265 ЦПК України, суд:

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта