Справа № 211/5512/24
Провадження № 2/211/232/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Костенко Є.К.,
за участю секретаря судового засідання Гоєнко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
30.08.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.11.2020 між Акціонерним товариством «ПРАВЕКС БАНК» (далі АТ «ПРАВЕКС БАНК») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 361RPUA203220001 (далі кредитний договір), своїм підписом позичальник повністю та безумовно погодився на умови кредитного договору та підтвердив факт того, що ознайомився з умовами кредитного договору та не заперечує проти них.
Ухвалою суду від 25.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі відзив на позов до суду не надали, про причину неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені завчасно належним чином.
У відповідності до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідачі повідомлялися про перебування у провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи за їх відсутності не подали, крім того, відповідачі не з`явились в судове засідання без повідомлення причин.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності дійшов таких висновків.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до додатку № 1 до договору кредиту № 361RPUA203220001 від 17.11.2020 «Таблиця обчислення загальної вартості споживчого кредиту для позичальника (споживача) та реальної процентної ставки за кредитом, в тому числі Графік платежів за кредитом», зазначено детально строк кредиту 60 місяців, загальна вартість кредиту 175360,59 грн., щомісячний платіж позичальника становить 2911,25 грн., крім останнього, який складає 2696,87 грн (а.с. 63).
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Анкета-заява на отримання кредиту від 11.11.2020, Кредитний договір №361RPUA203220001 від 17.11.2020 з додатком власноруч підписані відповідачем ОСОБА_1 .
Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано.
Розмір кредитної заборгованості відповідач не спростував, контррозрахунку боргу не надав. Клопотання про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості за кредитним договором не подавалось.
Банк зобов`язання за договором виконав, а саме надав позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування кредитних коштів на його картковий рахунок. У свою чергу позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з кредитними договорами.
Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України ).
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України ).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
На момент розгляду справи відомостей про сплату зазначеної суми заборгованості матеріали справи не містять.
Відповідач ОСОБА_1 порушила умови договору та не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобов`язань.
Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи.
Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позов, не надав будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування позиції позивача, не спростував суми заборгованості, заявленої до стягнення, не надав контррозрахунку.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_2 суд зазначає таке.
Звертаючись до суду з даним позовом, представник АТ «ПРАВЕКС БАНК» посилався на те, що умови кредитного договору належним чином позичальником не виконуються, оскільки відповідач ОСОБА_1 є дружиною відповідача ОСОБА_2 , кредит був отриманий позичальником в інтересах сім`ї, а тому подружжя несе солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту.
Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 , позивач посилався на положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, а також на правову позицію Верховного Суду у справі №205/5882/18 від 07.10.2020, в якій зазначено, що якщо позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем виступає інший з подружжя навіть у випадку відсутності окремого договору поруки.
Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.
У постанові від 07.10.2020 у справі № 752/7501/18 Верховний Суд зазначив, що тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідна позиція закріплена, зокрема, і в постанові КЦС Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 333/911/20.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
У Кредитному договорі №361RPUA203220001 від 17.11.2020 зазначено, що кредит надається на споживчі цілі (п. 2 Особливої частини договору а.с. 60), без конкретизації на які саме. Тобто, з наявних документів неможливо встановити мету отримання кредиту та потреб, на які кредитні кошти були використані.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами, що отримані в кредит кошти були використані ОСОБА_1 в інтересах сім`ї.
З умов укладеного Кредитного договору №361RPUA203220001 від 17.11.2020, Анкети-заяви від 11.11.2020 вбачається, що кредит є споживчим, взятий на поточні потреби споживача - позичальника.
Відповідач ОСОБА_2 згоди на отримання кредитних коштів ОСОБА_1 не надавав, поручителем не виступав.
Документів, що підтверджують перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі суду надано не було.
Інші наявні у матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.
Відтак, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем ОСОБА_1 грошові кошти за кредитним договором були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя.
Виходячи з наведеного, суд не вбачає визначених законом підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 .
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн (а.с. 11).
Суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 2422,40 грн. судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 525-526, 530, 551, 536, 559,610,629, 1046-1056 ЦК України, суд, -
Позовну заяву Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні позову Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» у частині солідарного стягнення заборгованості за Кредитним договором №361RPUA203220001 від 17.11.2020 з ОСОБА_2 - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складений 27.02.2025.

Суддя Є.К. Костенко