З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 384/311/24
№пр. 2/384/15/2025
26 лютого 2025 року с-ще Вільшанка
Вільшанський районний суд
Кіровоградської області
головуючої судді Сорокіної О.О.
з участю секретаря судового засідання Рябова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с-щі Вільшанка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Оніщука Володимира Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗГОДА» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди,
Між позивачем та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗГОДА" був укладений договір оренди землі від 11.07.2012 відносно вищевказаної земельної ділянки, право оренди на підставі якого зареєстроване у відділі Держкомзему у Вільшанському районі 30.10.2012. Строк дії Договору 10 років, тобто до 30.10.2022 року.
Оскільки позивача не влаштовували умови Договору та фактичний розрахунок по ньому, вона не мала наміру продовжувати його дію, а тому звернулася до відповідача із відповідними повідомленнями від 19.10.2021 та 07.05.2022, які отримано останнім через поштове відправлення 26.10.2021 та 10.05.2022 відповідно.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022, внесено зміни до Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 3-4, ст. 27), який доповнено пунктом 27:
"27. Під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей:
1) вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення:
б) приватної власності.
Відтак, дія вказаного Договору оренди землі припиняється 30 жовтня 2023 року.
Після закінчення строку дії Договору, який сплив 30.10.2023 року, відповідач земельної ділянки позивачу не повернув та не запропонував продовжити дію Договору на новий строк. 09.05.2024, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №377827398, позивачу стало відомо про те, що право оренди належної йому земельної ділянки, на підставі Додаткової угоди до договору серія та номер: б/н від 16.11.2021, ніби то укладеної між ТОВ «ЗГОДА» та ОСОБА_1 , продовжено до 30.10.2032 року, з автоматичним продовженням дії договору.
Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62755404. Номер запису про інше речове право: 46078062. Дата та час державної реєстрації: 04.01.2022.

Тобто реєстрація змін до іншого речового права відбулася після отримання відповідачем повідомлення про небажання Позивача продовжувати дію Договору. Позивач стверджує, що Додаткової угоди від 16.11.2021 до Договору оренди землі вона не підписувала, згоди на її укладення не надавала та навіть не отримувала її на руки для ознайомлення.

Крім того, позивач не отримувала від відповідача проекту договору та повідомлень про намір ТОВ «ЗГОДА» на укладення договору оренди землі на новий строк.

Враховуючи викладене, просить зобов`язати ТОВ «Згода» повернути позивачу належну їй на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер: :02:000:0163, площею 5,805 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0163, розташованої на території Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,805 га, проведену на підставі додаткової угоди б/н від 16.11.2021 до договору оренди землі від 30.10.2012, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЗГОДА».

Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 05 липня 2024 року.

05 липня 2024 року підготовче засідання відкладено на 24 липня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

24 липня 2024 року підготовче засідання відкладено на 08 серпня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

08 серпня 2024 року підготовче засідання відкладено на 29 серпня 2024 року у зв`язку з витребуванням доказів.

Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2024 року призначено судово-почеркознавчу експертизу. Проведення експертизи доручено Волинському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Провадження у справі зупинено до надходження висновку експерта.

Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2024 року поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта. Підготовче засідання призначено на 05 лютого 2025 року.

Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 лютого 2025 року.

Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2025 року постановлено провести заочний розгляд справи.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, адвокат Оніщук В.І. подав до суду заяву, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Просив розгляд справи проводити у відсутність сторони позивача. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Крім цього, Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗГОДА» надсилалась судова повістка до електронного кабінету підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», яка була доставлена 07 лютого 2025 року. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У силу припису частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною четвертою ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі), договір оренди землі укладається в письмовій формі.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку, що також відповідає загальним вимогам вчинення правочину, визначеним цивільним законодавством України. При цьому орендодавцями земельних ділянок є, зокрема, громадяни, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина перша статті 4 названого Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,8050 га, розташованої на території Добрянської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0163, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК

№495695, виданого Вільшанською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 21 травня 2012 року (а.с.30-31).

Відповідно до договору оренди землі від 11 липня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода», ОСОБА_1 надає, а ТОВ «Згода» приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Добрянської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0163, загальною площею 5,8050 га, строком на 10 років (а.с.19-20).

Згідно з додатковою угодою від 16 листопада 2021 року до договору оренди землі від 11 липня 2012 року, укладеною між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода», ОСОБА_1 надає, а ТОВ «Згода» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0163, загальною площею 5,8050 га, строком на 20 років (а.с.66).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.05.2024 за №377827398 вбачається: земельна ділянка площею 5,805 га, кадастровий номер :02:000:0163, номер запису про інше речове право 46078062, дата державної реєстрації 04 січня 2022 року, підстава для державної реєстрації додаткова угода до договору, серія та номер: б/н, виданий 16.11.2021, орендар ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗГОДА», орендодавець ОСОБА_1 , дата закінчення дії договору: 30.10.2032 з автоматичним продовженням дії договору (а.с.13-14).

Як вбачається з висновку експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 10 грудня 2024 року за № СЕ-19/103-24/13837-ПЧ, підпис від імені орендодавця ОСОБА_1 в розділі 11 «Реквізити сторін», в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» в примірнику додаткової угоди від 16 листопада 2021 року до договору оренди землі від 11.07.2012, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗГОДА» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 106-113).

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що експерт надав відповідь на поставлене перед ним питання, яка є повною та чіткою, а тому висновок експерта відповідає вимогам належності, достовірності та допустимості і відповідно до ст. 77 ЦПК України є належним доказом у справі.

Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що особа, яка підписала оспорюваний правочин від імені ОСОБА_1 , була її представником або ж виконала підпис з її відома, і таких доказів не надано суду відповідачем.

Водночас, позивачка заперечує підписання з відповідачем додаткової угоди від 16.11.2021 до договору оренди землі від 11.07.2012 і стведжує, що волевиявлення на його укладення у неї не було, а тому підписання оспорюваного договору оренди землі не відповідало волевиявленню позивачки та було здійснено всупереч її бажанню, що свідчить про порушення істотних умов договору та його невідповідність вимогам ст.203 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі №6-127цс13 зазначено, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Крім того, у постанові Верховного Суду України у справі №6-162цс13 від 19.02.2014, вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами.

Враховуючи наведене, а також специфіку договору оренди землі, а саме: необхідність обов`язкового повідомлення сторони про певні істотні умови договору та його державну реєстрацію, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в оспорюваному договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені законом.

Отже, підпис на договорі оренди землі є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Таким чином, підписання правочину здійснюється кожною зі сторін власноручно або власноручно уповноваженими на те стороною особами.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Як встановлено в судовому засіданні, оспорювана додаткова угода від 16.11.2021 до договору оренди землі від 11.07.2012 зареєстрована 04 січня 2022 року державним реєстратором апарату Добровеличківської селищної ради Коваль Яніною Юріївною, номер запису про інше речове право 46078062, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.05.2024 (а.с.13-14).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зазначено, що реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою. Отже, реєстрація права оренди за орендарем на вказану земельну ділянку, коли договір оренди орендодавець фактично не підписувала (тобто цей правочин є неукладеним), не відповідає вимогам закону.

За таких обставин, реєстрація права оренди ТОВ «ЗГОДА» на підставі неукладеного між сторонами договору оренди землі не відповідає вимогам закону, порушує права та законні інтереси позивачки на розпорядження власністю - земельною ділянкою площею 5.805 га (кадастровий номер :02:000:0163), що розташована на території Вільшанської селищної ради Кіровоградської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та свідчить про перебування такої ділянки у володінні орендаря.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі №504/2864/13-ц (пункт 71), від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97)).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як власник спірної земельної ділянки, бажає розпорядитися нею на власний розсуд, усунувши перешкоди у користуванні земельною ділянкою та повернути її собі.

Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд дійшов переконливого висновку про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 (орендодавця) на укладення оспорюваної додаткової угоди до договору оренди землі строком на 20 років, яку позивач з відповідачем не укладала і не підписувала, волевиявлення та наміру на її укладення не мала, інших осіб на вчинення правочину щодо належної їй земельної ділянки не уповноважувала, що зокрема підтверджується висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, а тому вказана додаткова угода є неукладеною.

З огляду на викладене суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування державної реєстрації права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗГОДА» на земельну ділянку площею 5,805 га, кадастровий номер :02:000:0163, що розташована на території Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, зареєстрованого 04 січня 2022 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 46078062, проведеної на підставі додаткової угоди від 16.11.2021 до договору оренди землі від 11.07.2012.

Разом з цим, за встановлених обставин, враховуючи доводи позивача про безпідставне знаходження у фактичному користуванні відповідача належної позивачу земельної ділянки, що позбавляє її, як власника, права володіння на вказану земельну ділянку і обмеження права розпорядитися своїм майном, суд дійшов висновку, що у даному випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки, а тому позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку площею 5,805 га, кадастровий номер :02:000:0163, що розташована на території Вільшанської селищної ради Кіровоградської області також підлягають задоволенню.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку є ефективним, а задоволення позову забезпечить реальне відновлення порушеного права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір сплачений нею при подачі позовної заяви до суду у розмірі 2422 грн. 40 коп..

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача адвокат Оніщук В.І. просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 12000 грн. 00 коп.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»;

- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. п. 7, 48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, на підтвердження здійснених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів:

1) копію угоди про захист (представництво) та надання правової допомоги від 09 травня 2024 року, укладеної між адвокатом Оніщуком В.І. та ОСОБА_1 ;

2) копію додаткової угоди до угоди про надання правничої допомоги від 09 травня 2024 року;

3) опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по справі на загальну суму 12 000 грн.;

4) копію акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.02.2025 на суму 12 000 грн. та рахунку №1/384/311/24 від 26.02.2025.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Суд враховує, що складання позову не потребувало аналізу великої кількості документів, оскільки у справах даної категорії наявна усталена судова практика. Як вбачається зі змісту позовної заяви, представник позивача також ґрунтував свої вимоги на висновках, викладених у постановах Верховного Суду в аналогічних справах.

Враховуючи предмет позову, складність справи, сталість судової практики з відповідного питання, незначний обсяг матеріалів, що потребували вивченню адвокатом, кількість підготовлених ним процесуальних документів, при цьому правова позиція сторін у справі не змінювалася, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші конкретні обставини справи, суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з ТОВ «ЗГОДА» на користь ОСОБА_1 , з 12000 грн. 00 коп. до 5000 грн. 00 коп. що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Крім, цього, згідно з п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з рахунком-фактурою Волинського НДЕКЦ МВС вартість послуг експерта склала 7640 грн. 64 коп., які 06 листопада 2024 року були сплачені ОСОБА_1 про що свідчить квитанція АТ «Ощадбанк» №92 (а.с. 102, 104).

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість проведеної судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 7640 грн. 64 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов адвоката Оніщука Володимира Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗГОДА» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди - задовольнити повністю.

Скасувати державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода», , на земельну ділянку площею 5,805 га, кадастровий номер :02:000:0163, що розташована на території Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, зареєстрованого 04 січня 2022 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 46078062, проведену на підставі додаткової угоди від 16.11.2021 до договору оренди землі від 11.07.2012, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «ЗГОДА».

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗГОДА», , повернути ОСОБА_1 належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 5,805 га, кадастровий номер :02:000:0163, яка розташована на території Вільшанської селищної ради Кіровоградської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗГОДА», , на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., 7640 (сім тисяч шістсот сорок) грн. 64 коп. витрат, пов`язаних із проведенням судово-почеркознавчої експертизи, та 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 15 063 (п`ятнадцять тисяч шістдесят три) грн. 04 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Згода», , місцезнаходження: вул. Центральна, 84, смт. Добровеличківка Кіровоградської області.

Суддя О.О. Сорокіна