Справа № 643/3379/25
Провадження № 2-н/643/675/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року суддя Московського районного суду м. Харкова Власенко М. В., перевіривши заяву об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МОЄ МІСТЕЧКО» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, електропостачання, холодного водопостачання та водовідведення, теплопостачання з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2025 року до Московського районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку надійшла заява голови правління ОСББ «МОЄ МІСТЕЧКО» Мрічко В. Д. про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, електропостачання, холодного водопостачання та водовідведення, теплопостачання з ОСОБА_1 .

Суд, перевіривши заяву на її відповідність положенням ЦПК України, встановив таке.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 04 березня 2025 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МОЄ МІСТЕЧКО» слідує, що вказане об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , відповідно до наданого договору купівлі-продажу квартири від 02.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г. О., зареєстрованого в реєстрі за № 580.

Заявник просить стягнути заборгованість за оплату послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, електропостачання, холодного водопостачання та водовідведення, яка утворилася за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Одночасно, згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Зобов`язання щодо оплати вартості комунальних послуг випливають з надання цих послуг. І такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Так, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18.).

Відповідно судовий наказ про стягнення заборгованості за надання послуг повинен подаватись за цими ж правилами.

Так, квартира, за якою утворилася заборгованість розташована у Київському районі м. Харкова.

Отже, місце знаходження нерухомого майна боржника не входить у межі територіальної підсудності Московського районного суду м. Харкова.

Згідно ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За правилами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одночасно судом приймається, що право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24), у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

Отже, під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

З сукупного аналізу вищенаведеного слід дійти висновку, що під порушенням правил підсудності розуміється розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

З урахуванням положень ст. 30, 162 ЦПК України, визначення «суд, встановлений законом» та встановлених вище обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав та доказів підсудності справи № 643/3379/25 Московському районному суду м. Харкова.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відтак, суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСББ «МОЄ МІСТЕЧКО».

Керуючись ст. 19, 27, 30, 160 167, 258 261, 353 355ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МОЄ МІСТЕЧКО» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, електропостачання, холодного водопостачання та водовідведення, теплопостачання з ОСОБА_1 .

Роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, може подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 04 березня 2025 року.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО