Справа № 467/1775/24
28.02.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді Кірімової О.М.,
за участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою адвоката Рубана Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,
У грудні 2024 року адвокат Рубан С.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є рідними дітьми ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачів ОСОБА_6 помер.
Після смерті спадкодавця залишилася спадщина у виді жилого глиновалькового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належав ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 631 від 25.07.2001 року, який посвідчений Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею.
Позивачі є спадкоємцями за законом, інших спадкоємців не має.
Завідувачем Арбузинською нотаріальною конторою Миколаївської області В.А. Бойченко позивачам надано роз`яснення та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті ОСОБА_6 з тих підстав, що наявний у позивачів правовстановлюючий документ на належний спадкодавцю житловий будинок, не має обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, як передбачено ст. 209 ЦК України.
Однак, зазначений договір було зареєстровано Арбузинським районним БТІ в книзі реєстрових записів №1 за № 62 за ОСОБА_6 .
Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони угоди є членами товарної біржі тому договір не підлягає нотаріальному посвідченню. Правочин був повністю виконаний сторонами, продавцем було звільнено приміщення жилого будинку, передані ключі від будинку та він знявся з реєстрації. Сторони не пред`являли один до одного заперечення та зауваження. ОСОБА_6 разом із родиною став проживати в придбаному будинку, зареєструвався у ньому, здійснював ремонт у житловому будинку та сплачував комунальні послуги з моменту придбання будинку ідо моменту смерті, тобто протягом 23 років.
Відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу, що було перешкодою спадкодавцю для реєстрації права власності даного об`єкту нерухомості. Йому не було відомо місце знаходження продавця та наявність у неї спадкоємців. За таких обставин ОСОБА_6 був позбавлений можливості нотаріального посвідчення угоди.
На теперішній час неможливо внести відомості в Єдиний державний реєстр нерухомого майна стосовно права власності на нерухоме майно, яке було посвідчене Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу будинку, діяло інше законодавство та такий договір нотаріальному посвідченню не підлягав.
Враховуючи вищевикладені обставини, позивачі бажають оформити свої спадкові права, тому вимушені звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх спадкових прав. Просили суд визнати дійсним вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25 липня 2001 року укладений між ОСОБА_5 , інтереси якої представляла ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 631 від 26.07.2001 року, за яким ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 10.12.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 28.01.2025 року справу призначено до розгляду по суті.
Представник позивачів надіслав суду заяву про розгляд справи в його відсутність і у відсутність позивачів, просив про задоволення позову та надав згоду на винесення заочного рішення у справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку.
За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Зважаючи на заяву представника позивача, згідно якої надано згоду на винесення заочного рішення у справі та неявку відповідача в судові засідання, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України.
Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.
За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Судом встановлено, що 25 липня 2001 року на Універсальній товарно-сировинній біржі в м. Вознесенськ Миколаївської області між ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , як продавцем та ОСОБА_6 , як покупцем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: жилого глиновалькового будинку АДРЕСА_2 .
Відповідно до умов вищевказаного договору продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами було вчинено за грошові кошти в сумі 2000 грн. 00 коп., про що свідчить п. 5 вказаного договору.
Відповідно до п. 9 спірного договору, зазначено, що такий підлягає реєстрації в Арбузинському РКП БТІ.
Згідно п. 11 даного договору, такий подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.
Вказаний договір зареєстрований, як біржова угода на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 631 від 25.07.2001 року.
Згідно реєстраційного посвідчення Арбузинське КП БТІ посвідчує, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 27.07.2001 року в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 62 за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу № 631 від 25.07.2001 року.
Згідно копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 ОСОБА_6 24.10.2013 року уклав шлюб із ОСОБА_8 , яка змінила своє прізвище на " ОСОБА_9 ".
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітніх: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про їх народження, а саме серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 .
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Завідувачем Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області В.А. Бойченко ОСОБА_4 , яка діє від імені малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надано роз`яснення та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті ОСОБА_6 з тих підстав, що наявний у позивачів правовстановлюючий документ на належний спадкодавцю житловий будинок, не має обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, як передбачено ст. 209 ЦК України та роз`яснено про необхідність звернутися до судових органів.
На теперішній час позивачі не мають можливості реалізувати своє спадкове право та оформити спадщину в установленому законом порядку, а саме здійснити реєстрацію права власності на вказаний будинок, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідченим.
Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (1963 року), що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 220 нині діючого ЦК України.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Статтею 2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржею як її учасники.
Згідно зі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.
Таким чином, угоди, що зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст. 40 Закону України "Про нотаріат", перелік яких є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про визнання угод недійсними від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року №13 та від 25 травня 1998 року №15 було роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.
На час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у липні 2001 року сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.
При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися.
Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу № 631 від 25.07.2001 року, укладеним на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі, крім того, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку, з господарськими спорудами та будівлями.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги адвоката Рубана Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, задовольнити.
Визнати дійсним договір № 631 купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 25 липня 2001 року між ОСОБА_5 , інтереси якої представляла ОСОБА_7 , яка діяла на підставі доручення, посвідченого виконкомом Новокрасненської сільської ради від 19 вересня 2000 року № 163 та ОСОБА_6 , який зареєстрований на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 631 від 25.07.2001 року, за яким ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за заявою про перегляд Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем та іншими учасниками справи шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова