ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/1659/24
21 лютого 2025 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Куценка О. О., секретаря судового засідання Двібородчин І. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,
в с т а н о в и в :
12 лютого 2025 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області через систему «Електорнний суд», надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2025 року, було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів. Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 за рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2020 року, судова справа №338/876/20 та стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6000 (шести тисяч) грн., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили й до досягнення дитиною повноліття.

З дня набрання законної сили цим судовим рішенням припинено нарахування та стягнення аліментів за рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2020 року судова справа №338/876/20, а виконавчий лист від 24 вересня 2020 року, виданий Богородчанським районним судом Івано-Франківської області - відкликати. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору. Судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При ухвалені судового рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, в частині витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 4 ст.270 України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання.

В судове засідання сторони, не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, а саме шляхом надсилання судової повістки повідомлення.

Відповідач ОСОБА_3 20 лютого 2025 року надіслав на адресу суду заяву в якій просив відмовити у задоволенні заяви сторони позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу. Зазначав, що заявлені до стягнення витрати на правову допомогу є не співмірними із складністю справи. Позивач не зверталась до відповідача в позасудовому порядку щодо зміни розміру аліментів. В першому судовому засіданні відповідач визнав позов, оскільки вже фактично здійснював такі витрати на утримання дитини. Крім того, звертає увагу суду, що договір про надання правової допомоги укладений з адвокатом Руда Х.Д., а оплата здійснена на користь ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання та не направили своїх представників.

Перевіривши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді регламентовано в пункті 1 частини третьої статті 133 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18)).

Крім того, в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі N 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі N 760/11145/18 (провадження N 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Судом встановлено, що правова допомога у справі надавалась на підставі договору про надання правничої допомоги №11/11/24-1 від 11 листопада 2024 року, додаткової угоди 311/11/24-1д від 11 листопада 2024 року, обсяг якої підтверджується актом прийому передачі послуг з надання правничої допомоги від 10 лютого 2025 року, платіжною інструкцією від 11 листопада 2024 року у розмірі 9500 грн.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі N 362/3912/18 (провадження N 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі N 301/2534/16-ц (провадження N 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі N 201/14495/16-ц (провадження N 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі N 724/318/21 (провадження N 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 (провадження N 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі N 922/1964/21 (провадження N 12-14гс22)).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, обсяг правничої допомоги, наданої адвокатом Рудою Х.Д. обмежується: надання консультації клієнту (1000 грн/год) 0,5 год 500 грн; підготовкою адвокатського запита про витребування доказів (1000 грн/год) 1 год 1000 грн; підготовкою клопотання до суду про витребування доказів (1000 грн/год) 2 год - 2000 грн; підготовка позовної заяви (1000 грн/год) 4 год - 4000 грн; участь у судових засіданнях (1000 грн/год) 2 год 2000 грн. Загальна сума 9500 грн.

Так, суд враховує ті обставини, що адвокат є кваліфікованим фахівцем, а дана справа за своїм правовим змістом не може бути віднесена до складних, тому розмір витрат за складання відповідних процесуальних документів є завищеним та не відповідає обсягу та складності виконаної роботи. Крім того, відповідачем позов було визнано в першому судовому засіданні(тривалість якого становила до 20 хвилин), а тому з урахуванням обсягу та складності наданих позивачу послуг з правничої допомоги, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, суд вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу понесені позивачем в суді першої інстанції у розмірі 3000,00 грн.

Доводи представника відповідача, що договір про надання правової допомоги укладений з адвокатом Руда Х.Д., а оплата здійснена на користь ФОП ОСОБА_1 , а тому такі витрати суд вважає необгрунтованими, оскільки із платіжної інструкції від 11 листопада 2024 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 здійснила платіж у розмірі 9500 грн., як оплату за правничу допомогу у справі про збільшення розміру аліментів, що є належним підтвердженням понесеним нею витратах на правову допомогу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути в користь позивача 3000 грн. в якості компенсації витрат позивача за отриману правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , відшкодування витрат на правову допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції у розмірі 3000 грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст додаткового судового рішення складено 03 березня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: