Дата документу 25.02.2025 Справа № 333/5980/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5980/23
Провадження №22-ц/807/51/25
Головуючий в 1-й інстанції Кулик В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони),-

В С Т А Н О В И В:

25.06.2024 року через систему «Електронний суд» представник ТОВ «ФК «ФОРІНТ» Філатова Н.А. звернулася до суду з заявою про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «ФОРІНТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони). Вимоги заяви про забезпечення позову ТОВ «ФК «ФОРІНТ» мотивовані наступним. Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальні законодавство не містить. Між сторонами дійсно виник спір, а у разі задоволення позову про визнання недійсним договору іпотеки укладеного між відповідачами, на підставі якого відповідач-2 зареєстрував право власності на нерухоме майно, при умові подальшого розпорядження майном ОСОБА_2 щодо якого пред`явлена позовна вимога, не можливо буде захистити ефективно порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, оскільки відповідач-2 може розпорядитися нерухомим майном (відчужити, передати в заставу тощо), що зумовить необхідність ініціювання нових спорів з боку позивача для відновлення порушеного права. Подальше розпорядження майном та здійснення по відношенню спірного майна реєстраційних дій, без забезпечення позову не призведе до легітимної мети вирішення спору у даній справі, за захистом якого звернувся позивач, та у повній мірі нівелює інститут забезпечення позову. Враховуючи предмет позовних вимог (визнання недійсним правочину, як фраудаторного) та існування можливої ймовірності безперешкодного розпорядження майном ОСОБА_2 , є необхідність у застосуванні у даній справі заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року, в задоволенні заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРІНТ» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРІНТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони) відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення про задоволення вимог заяви та забезпечення позову у справі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що вибраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді накладання арешту на майно є співмірним із заявленими у справі немайновими вимогами про визнання недійсним правочину. Забезпечення позову, про яке просить позивач ефективно захистить його право в процесі виконання рішення у справі, яким будуть задоволені вимоги позову.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Загрії Надії Юріївни зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.07.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ТОВ «ФК «ФОРІНТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони).

На момент звернення до суду з позовом у цій справі та із заявою про забезпечення позову власником нерухомого майна нежилого приміщення, І та ІІ поверху (літ А-9), заг. площ. 153, 3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

Позовних вимог, пов`язаних з наслідками недійсності оспорюваного договору ТОВ «ФК «ФОРІНТ» не заявило.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову в обраний позивачем спосіб у межах розгляду справи про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно не забезпечить реального та ефективного виконання можливого судового рішення (якщо його буде ухвалено на користь позивача), оскільки таке рішення не підлягатиме примусовому виконанню.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).

Під час оцінки зазначеної співмірності, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20).

Між сторонами у справі виник спір щодо визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони). Вимога позову є немайновою. Позовних вимог, пов`язаних з наслідками недійсності оспорюваного правочину не заявлено.

При цьому вимога про недійсність правочину полягає у констатації цього факту, і таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню у подальшому та не залежить від наявності у позивача права власності. За вказаних обставин, невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту не ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у цій справі.

Оскільки предметом позову у справі є позовна вимога немайнового характеру, забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами у справі.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 27 лютого 2025 року.

Судді: С. В. Кухар

І. В. Кочеткова

О. З. Поляков