Справа №705/4824/17
Провадження №2/752/3033/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кордюкової Ж.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суд Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06.08.2016 о 15 год. 00 хв. в місті Києві по проспекту Науки, 4 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі автомобіля Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля Хюндай, д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , а також автомобіля Шевроле, д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням третьої особи.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 27.09.2016 по справі №752/12799/16-п водія транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Отже, факт спричинення механічних пошкоджень автомобілю Хюндай, д.н.з НОМЕР_2 , встановлений постановою суду про адміністративне стягнення, яка набрала законної сили.

Їй було завдано майнової шкоди, що полягає у необхідності здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля Хюндай, д.н.з НОМЕР_2 .

З метою оцінки визначення вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу Хюндай, д.н.з НОМЕР_2 , оцінювачем ОСОБА_3 , який має вищу технічну освіту, проведена оцінка, відповідно до якої матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Хюндай, д.н.з НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження становить 80039, 72 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована ТДВ "СТДВ "Глобус".

На підставі її заяви, ТДВ "СТДВ "Глобус" було сплачено страхове відшкодування у сумі 42942, 39 грн.

Таким чином, розмір завданої та не відшкодованої відповідачем майнової шкоди становить 37097,33 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду у розмірі 37097,33 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

26.12.2017 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

13.12.2018 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі.

22.01.2020 судом постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження.

22.08.2024 судом постановлено ухвалу про передачу цивільної справи за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

09.12.2024 судом постановлено ухвалу про прийняття цивільної справи до свого провадження, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.09.2016 у справі №752/12799/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення.

Відповідно до постанови від 27.09.2016 у справі №752/12799/16-п 06.08.2016 о 15 год. 00 хв. в місті Києві по проспекту Науки, 4 сталася дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан авто, чим спричинив зіткнення з автомобілем Хюндай, д.н.з НОМЕР_2 , автомобілем Мерседес, д.н.з. НОМЕР_4 , автомобілем Шевроле, д.н.з. НОМЕР_3 , що до пошкодження чотирьох транспортних засобів, чип порушив п. 2.3 а) ПДР.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля Hyundai Accent, д.н.з НОМЕР_2 , від 26.12.2016 №61/16, складений на замовлення ОСОБА_1 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Hyundai Accent, д.н.з НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження складає 80039, 72 грн.

Власником транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15 зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ч.1 п. 1 ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Системний аналіз статті 22 ЦК України, частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відтак відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18).

Наданий позивачем звіт №61/16 від 26/12/2016,зроблений за результатами незалежної оцінки ФОП ОСОБА_4 судом не приймається до уваги, оскільки не є належним та допустимим доказом у розумінні ЦПК України, останній не містить попередження суб`єкта оціночної діяльності про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Також суд звертає увагу, що відповідно до пп. 34.1 - 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Отже, виходячи з наведених положень Закону, позивач мав право на самостійне обрання аварійного комісара, суб`єкта оціночної діяльності або експерта для визначення розміру шкоди лише у тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) у строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем не надано до позовної заяви доказів того, що цивільно-правова відповідальність відповідача була дійсно застрахована у ТДВ «СТДВ «Глобус», про що зазначає позивач у позовній заяві, з клопотанням про витребування зазначеної інформації позивач до суду також не зверталася.

Також матеріали справи не містять інформації, чи направило ТДВ «СТДВ «Глобус» свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, чи проігнорувало звернення позивача, що є наслідком набуванням останньою права на самостійне обрання аварійного комісара, суб`єкта оціночної діяльності або експерта для визначення розміру шкоди.

З доказів наявних у справі неможливо встановити, з урахуванням яких складових було розраховане страхове відшкодування ТДВ «СТДВ «Глобус» у сумі 42942,39 грн., сплачене на користь позивача, про що остання зазначає у позовній заяві, та чи було воно сплачене взагалі.

Тобто матеріали справи не містять жодних належних та достовірних доказів, що сума моральної шкоди у розмірі 37097,33 грн. підлягає стягненню саме з ОСОБА_2 та є такою, що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що позивач не довела у визначений законом спосіб своє право на отримання матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля та їх стягнення саме з ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 37097, 33 грн.

Враховуючи, що у задоволенні вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення в повному обсязі складене 13.02.2025.

Суддя Ж. І. Кордюкова