Житомирський апеляційний суд
Справа №281/629/24 Головуючий у 1-й інст. Данчук В. В.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Коломієць О.С.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №281/629/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Данчука В.В. в селищі Лугини Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Лугинського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2024 року (справа №281/541/24) на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки до 1/6 частини з усіх видів його заробітної плати (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття;

- відкликати судовий наказ Лугинського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2024 року по справі №281/541/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 11.10.2016 між сторонами по справі було укладено шлюб, який розірваний рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 квітня 2023 року. Вказує, що від шлюбу сторони по справі мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що 12.09.2024 ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. Вказує, що 17 вересня 2024 року Лугинським районним судом Житомирської області винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Звертає увагу на те, що у заяві ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину не вірно зазначено, що боржник не має іншої родини, непрацездатних батьків, інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, які потребують обов`язково утримання з його боку. Зазначає, що у ОСОБА_1 на утриманні перебуває ще троє дітей: неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку позивач платить аліменти згідно рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2011 року; неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якого позивач платить аліменти відповідно до рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 травня 2017 року; повнолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який навчається на 2 курсі денної форми здобуття освіти за кошти фізичних осіб в Житомирському державному університеті імені Івана Франка. Вважає, що для забезпечення потреб всіх дітей ОСОБА_1 , які перебувають на його утриманні, доцільним є зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 до 1/6 від усіх доходів, що становитиме більше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене просила позов задовольнити.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що станом на сьогодні мінімальний розмір аліментів на дитину старше 6 років складає 1598,00 грн., саме в такому розмірі і стягуються аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та на користь ОСОБА_9 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що на утриманні позивача знаходиться також і повнолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який навчається на ІІ курсі денної форми здобуття освіти, навчання за кошти фізичних осіб, факультет фізичного виховання і спорту Житомирського державного університету імені Івана Франка. Звертає увагу на те, що судовий наказ про стягнення аліментів, на відміну від рішення суду, прийнятого у позовному провадженні, видається судом без встановлення будь-яких обставин та аналізу матеріального стану стягувача, платника, стану здоров`я дитини (дітей) та платника аліментів.

Зазначає, що матеріалами справи підтверджено наявність у ОСОБА_1 на утриманні ще трьох дітей, що є істотними обставинами при визначенні кількості утриманців. Вказує, що при зміні розміру аліментів необхідно брати до уваги інтереси всіх дітей та сторін, так як згідно положень сімейного законодавства при наявності у платника аліментів інших дітей суд повинен виходити з рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання. Вважає, що зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за умови, що розмір аліментів на утримання синів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та дочки ОСОБА_5 , залишається незмінним, забезпечить баланс інтересів дітей, оскільки діти позивача опиняться у рівному матеріальному становищі. Крім того вказує, що зменшення розміру аліментів з 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця, не суперечить нормам матеріального права, а буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо порядку розгляду справи.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 3 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відтак колегія суддів дійшла висновку про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 квітня 2023 року розірвано.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.07.2022.

17 вересня 2024 року Лугинським районним судом Житомирської області було винесено судовий наказ по справі №281/541/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Також встановлено, що ОСОБА_1 є батьком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наведене підтверджується копіями свідоцтв (повторно) про народження серії НОМЕР_2 від 30.11.2016, серії НОМЕР_3 від 19.08.2015, серії НОМЕР_4 від 26.01.2005.

Відповідно до рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 200 грн щомісячно з дня надходження позову, тобто з 28.01.2011 і до повноліття дитини.

Також, рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 07.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно листів Богунського ВДВС у м. Житомирі слідує, що на примусовому виконанні у відділі перебувають виконавчі провадження зареєстровані в автоматизованій системі виконавчих проваджень за №54223768 з виконання виконавчого листа №280/27/17 виданого 09.06.2017 Коростишівським районним судом Житомирської області та за №25604584 з виконання виконавчого листа №2/0624/139/2011 виданого 01.04.2011 Черняхівським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 500 грн щомісячно та на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 200 грн щомісячно. Мінімальний розмір аліментів на дитину до 6 років складає 1281,50 грн., для дитини старше 6 років 1598,00 грн.

Відповідно до довідки №1301/24 від 30.09.2024 ОСОБА_7 з 01.09.2023 навчається в Житомирському державному університеті імені Івана Франка денної форми навчання за кошти фізичних (юридичних) осіб. Закінчує навчання - 30.06.2027.

Згідно довідки виданої ОСББ «Фортуна 31» ОСОБА_1 веде спільне господарство без реєстрації шлюбу із ОСОБА_10 та двома її дітьми - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що визначений судовим наказом розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей, і суперечитиме інтересам дитини. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення його матеріального становища на час звернення до суду із зазначеними позовними вимогами, або докази щодо поліпшення матеріального становища позивача, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну обставин, які потягли за собою неможливість сплачувати аліменти на утримання сина у раніше визначеному судом розмірі.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з тексту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він просив саме зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Лугинського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2024 року з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, посилаючись на ст. 192 СК України.

Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів), а також викладені обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.

В межах заявлених позовних вимог у даній справі, виходячи з предмету позову, слід керуватися частиною першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, в наказному, тобто безспірному порядку, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України).

В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за судовим наказом на утримання сина ОСОБА_13 з 1/4 на 1/6 частину всіх видів заробітку, посилаючись на зміну матеріального становища в бік погіршення у зв`язку зі сплатою аліментів ще на трьох дітей.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача, зокрема, останнім не надано суду доказів на підтвердження того, який матеріальний стан був у нього на час винесення судового наказу Лугинського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2024 року та яким він є на час звернення до суду.

Також матеріали справи не містять доказів того, що позивач є непрацездатною особою.

Сам факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не передбачений в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Натомість колегія суддів звертає увагу на те, що аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів (постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 (провадження №61-22317св19).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_14 та доньки ОСОБА_15 у розмірі по 1598,00 грн не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_13 , оскільки вказаний розмір аліментів є мінімальним, який закріплений на законодавчому рівні.

Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Саме по собі стягнення аліментів на інших дітей позивача не є підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання сина ОСОБА_13 , адже в такому випадку одна дитина матиме перевагу в утриманні перед іншими, що спричинить майнову дискримінацію дітей одного батька.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У свою чергу, визначений розмір аліментів на сина ОСОБА_13 відповідає вимогам сімейного законодавства, не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Посилання позивача на те, що він має іншу родину, зокрема веде спільне господарство без реєстрації шлюбу із ОСОБА_10 та двома її дітьми - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 також не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_13 , оскільки позивачем не надано доказів непрацездатності ОСОБА_10 або ж доказів того, що остання має незадовільний стан здоров`я та у зв`язку з цим потребує допомоги.

Окрім того встановлено, що відповідно до судового наказу Зарічного районного суду м. Суми від 24 травня 2021 року із ОСОБА_16 на користь ОСОБА_10 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 17 травня 2021 року.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що сама по собі зміна сімейного становища платника аліментів без доведення того, що це вплинуло на можливість платника аліментів виплачувати аліменти в раніше визначеному судовим рішенням розмірі, є самостійною та достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.

Посилання апелянта на те, що він добровільно утримує повнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який навчається на ІІ курсі денної форми здобуття освіти, навчання за кошти фізичних осіб, факультет фізичного виховання і спорту Житомирського державного університету імені Івана Франка в мінімальному розмірі 1598,00 грн не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, позивачем не доведено, що він не має можливості сплачувати аліменти визначені судовим наказом від 17.09.2024 у цивільній справі №281/541/24.

При цьому колегія суддів виходить з того, що ст. 192 СК України дійсно передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасного настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану.

Проте, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для вирішення спору за ст. 192 СК України, зокрема, і те, що зміна його матеріального становища вплинула на можливість виплачувати ним аліменти на утримання сина ОСОБА_13 в раніше визначеному судовим рішенням розмірі та надати відповідні докази, що позивачем зроблено не було.

На підставі викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться в ній є власним трактуванням норм законодавства, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується колегія суддів.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що останній не позбавлений можливості повторного звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, у випадку доведеності зміни матеріального становища в бік погіршення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді