Номер провадження: 22-ц/813/1892/25
Справа № 522/990/24-Е
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс»

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс» про зобов`язання здійснити перерахунок за житлово-комунальні послуги,

встановив:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому, просив зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс» здійснити по квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 помісячний перерахунок за період часу з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2021 року за послуги з опалення житлової площі квартири, а саме з абонентської плати за одиницю приєднаного теплового навантаження, плату за спожиту теплову енергію, вартість теплової енергії у відповідності до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 376 від 24.11.2016 року.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 . Відповідач відповідає за надання позивачу житлово-комунальних послуг за встановленими тарифами. Однак відповідачем нараховується оплата за теплопостачання за тарифами, які є вищими ніж встановлені рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 376 від 24.11.2016 року, в зв`язку з чим, позивач просить суд здійснити перерахунок виставлених йому комунальних платежів за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2021 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року вказаний вище позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ТОВ «Олімп.Комсервіс», здійснити по квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 помісячний перерахунок за період часу з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2021 року за послуги з опалення житлової площі квартири, а саме з абонентської плати за одиницю приєднаного теплового навантаження, плату за спожиту теплову енергію, вартість теплової енергії у відповідності до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 376 від 24 листопада 2016 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що з рахунків-фактур на оплату комунальних послуг вбачається нарахування відповідачем у період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2021 року плати за житлово-комунальні послуги за завищеними тарифами, що не відповідає чинним нормативно-правовим актам, що встановлені уповноваженим на це органом влади, а саме рішенню Виконавчого комітету Одеської міської ради № 376 від 24.11.2016 року.

Суд першої інстанції вважав, що доводи позивача щодо завищення тарифів по наданню житлово-комунальних послуг знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а відповідачем зазначене не спростовано.

В апеляційній скарзі ТОВ «Олімп.Комсервіс», посилаючись на обставини якими обґрунтовано позов, також зазначає про безпідставне скасування судом першої інстанції заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс» посилається на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції проігноровані доводи відповідача та не надано їм оцінки. Скаржник вважає, що має правові підстави для нарахування плати за послуги опалення та приєднане теплове навантаження за цінами встановленими рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 376 від 24.11.2016 року та у розмірі з урахуванням фактичних витрат. Зазначає, що встановлені рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 376 від 24.11.2016 року тарифи є орієнтовними та посилається на положення п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року.

Скаржник також посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.07.2020 року у справі № 500/5362/17.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року без змін, як законне та обґрунтоване.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, із заявами (клопотаннями) про відкладення розгляду справи не зверталися, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що з рахунків-фактур на оплату комунальних послуг вбачається нарахування відповідачем з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2021 року оплати за житлово-комунальні послуги за завищеними тарифами, що не відповідає чинним нормативно-правовим актам, що встановлені уповноваженим на це органом влади, а саме рішенню Виконавчого комітету Одеської міської ради № 376 від 24.11.2016 року.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, зважаючи на таке.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відносини що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються, зокрема положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і на далі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постачання теплової енергії відноситься до житлово-комунальних послуг, зокрема є комунальною послугою.

Згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Згідно із частиною третьою статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частинами першою та другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Обставини надання відповідачем послуг позивачу з теплопостачання сторонами не заперечуються.

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_2 посилається на те, що відповідачем щомісячно на його адресу надсилаються рахунки-фактури для оплати комунальних послуг. При цьому позивач не погоджується з розміром тарифів, за якими відповідачем здійснюються вказані нарахування, та вважає, що такі повинні відповідати розміру встановленому рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради Одеської міської ради № 376 від 24.11.2016 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 120 Конституції України встановлено, що організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади визначаються Конституцією і законами України.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, в тому числі, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Згідно статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відході тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Верховний Суд у постанові від 17.02.2021 року у справі № 760/16111/15-ц зазначив, що «залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/ тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/ тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються та затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом».

Відповідно до статті 13 Закону України "Про теплопостачання" до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать: встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що розглянувши подання ТОВ «Олімп.Комсервіс» щодо зміни тарифів на теплову енергію та послуги з опалення й гарячого водопостачання, Виконавчий комітет рішенням від 26.11.2015 року № 364 «Про встановлення тарифів на теплову енергію тa послуги опалення гарячого водопостачання ТОВ «Олімп.Комсервіс» для населення та інших споживачів. Тарифи відображені у додатках 1, 2 до вищевказаного рішення.

Зазначене рішення оприлюднено в газеті «Думська площа» (додаток до газети «Одеський вестник») № 49 від 04.12.2015 року.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 376 від 24.11.2016 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26 листопада 2015 року № 364 «Про встановлення тарифів на теплову енергію та послуги опалення й гарячого водопостачання ТОВ «Олімп.Комсервіс» для населення та інших споживачів» внесено зміни до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.11.2015 року № 364 «Про встановлення тарифів на теплову енергію та послуги опалення й гарячого водопостачання ТОВ «Олімп.Комсервіс» для населення та інших споживачів».

Рішення Виконавчого комітету Одеської міської № 376 від 24.11.2016 року оприлюднено в газеті «Одеський вестник» № 47 від 26.11.2016 року.

Додатком до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 24.11.2016 року № 376 встановлені тарифи на теплову енергію та послуги опалення і гарячого водопостачання, які надаються ТОВ « Олімп.Комсервіс» для населення (дахова котельня по Фонтанській дорозі 49/1), відповідно до яких вартість теплової енергії - 1232,39 грн за 1 Гкал; абонентська плата за одиницю приєднаного теплового навантаження щомісячно протягом року - 1,78 грн за 1 кв.м опалювальної площі; плата за спожиту теплову енергію, щомісячно протягом опалювального періоду - 20,35 грн за 1 кв.м опалювальної площі.

Відповідач, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі зазначає, що у своїй діяльності керується положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та рішеннями органів місцевого самоврядування, якими затверджено тарифи на послуги. При нарахуванні плати за опалення та теплове навантаження відповідач керувався рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 24.11.2016 року № 376.

На підтвердження обставин нарахування відповідачем плати за опалення за тарифами, які не відповідають рішенню Виконавчого комітету Одеської міської № 376 від 24.11.2016 року, ОСОБА_2 надано рахунки-фактури за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2021 року .

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач у вказаний період дійсно завищив суми до сплати за житлово-комунальні послуги.

Також апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/9479/22, зокрема, встановлено, що «тарифи на теплову енергію та послуги опалення й гарячого водопостачання, які надаються ТОВ «Олімп.Комсервіс» для населення (дахова котельня по Фонтанській дорозі, 49/1), не переглядались до 25.05.2022 року, коли були затверджені нові тарифи Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 75 від 25.05.2022.

Таким чином, ТОВ «Олімп.Комсервіс» у період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2021 року були відсутні підстави для нарахування плати за послуги опалення та приєднане теплове навантаження за цінами більшими, чим тарифи встановлені Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 376 від 24.11.2016».

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане рішення ТОВ «Олімп.Комсервіс» не оскаржувалось.

Відповідачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду обставини нарахування ОСОБА_2 оплати за теплопостачання за тарифами вищими ніж встановлені рішенням Виконавчого комітету Одеської міської № 376 від 24.11.2016 року не заперечується, так відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що має право на нарахування плати за послуги опалення та приєднане теплове навантаження за цінами, встановленими вказаним рішенням та з урахуванням фактичних витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлений рішенням Виконавчого комітету Одеської міської № 376 від 24.11.2016 року тариф є орієнтовним суперечить зазначеним вище положенням законодавства, відповідно до яких саме до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні послуги.

Необґрунтованим колегія суддів вважає посилання скаржника на положення п. 8 ч. 5 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», як на підставу врахування фактичних витрат під час нарахування оплати за послуги теплопостачання.

Положеннями п. 8 ч. 5 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води визначено, що коригування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води - перерахунок тарифів у зв`язку із зміною протягом строку їх дії обсягу окремих складових, вартість яких змінилася з причин, які не залежать від ліцензіата (суб`єкта господарювання).

Абзацами другим та третім пункту 11 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (тут і в подальшому у редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі зміни протягом строку дії тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, обсягу окремих витрат, пов`язаних із провадженням ліцензованої діяльності та наданням комунальних послуг, з причин, що не залежать від ліцензіата (суб`єкта господарювання), зокрема збільшення або зменшення податків і зборів (обов`язкових платежів), мінімальної заробітної плати, прожиткового мінімуму, орендної плати та амортизації, підвищення або зниження цін і тарифів на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, зміни обсягу фінансових витрат, складової частини планованого прибутку, у тому числі внаслідок зміни курсу валют за наявності в ліцензіата кредитних зобов`язань перед міжнародними фінансовими організаціями, може проводитися коригування тарифів.

Механізм коригування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води застосовується уповноваженим органом виключно протягом строку дії таких тарифів.

Положеннями п. 96 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для встановлення одноставкових тарифів на послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води суб`єкт господарювання щороку до 1 червня (крім суб`єктів господарювання, що вперше встановлюють тарифи) подає уповноваженому органові заяву і розрахунки таких тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час проведення таких розрахунків. Порядок розгляду уповноваженими органами розрахунків тарифів на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, поданих суб`єктом господарювання, встановлюється Мінрегіоном.

Механізм коригування тарифів застосовується уповноваженим органом виключно протягом строку дії тарифів. Під час коригування тарифів кількісні показники, враховані у структурі діючих тарифів, не переглядаються. Якщо протягом строку дії тарифів обсяг витрат, пов`язаних з наданням послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, не змінився, то відповідні тарифи застосовуються суб`єктом господарювання на підставі рішення уповноваженого органу, яким встановлено такі тарифи на новий строк (абз. 4, 5, 6 п. 98 Порядку).

Отже, механізм коригування тарифів застосовується лише уповноваженим органом, разом з тим, відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин коригування встановлених рішенням Виконавчого комітету Одеської міської № 376 від 24.11.2016 року тарифів на теплопостачання у визначеному законодавством порядку у період, а саме з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2021 року, тому посилання скаржника на положення п. 8 ч. 5 Порядку та можливість останнього нарахувати оплату за теплопостачання з урахуванням фактичних витрат без відповідного рішення уповноваженого органу, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс» здійснити по квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 помісячний перерахунок за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2021 року за послуги з опалення житлової площі квартири, а саме з абонентської плати за одиницю приєднаного теплового навантаження, плату за спожиту теплову енергію, вартість теплової енергії у відповідності до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 376 від 24.11.2016 року.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.07.2020 року у справі № 500/5362/17, не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини у вказаній справи не є релевантними. Так, у справі № 500/5362/17 встановлено, що «ОСОБА_1 здійснено самовільне відключення квартири від мережі централізованого опалення, що не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією».

Також колегія суддів зауважує, що положеннями Житлового кодексу України, Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити отримані послуги, разом з тим позивач обставини отримання послуг та обов`язок оплатити вказані послуги не заперечує, а лише не погоджується з розрахунком їх розміру, предметом позову у цій справі є зобов`язання здійснити перерахунок оплати за комунальні послуги, при цьому відповідач із зустрічним позовом про стягнення заборгованості не звертався, тому доводи апеляційної скарги щодо намагання уникнути відповідальності за користування послугами без здійснення оплати не заслуговують на увагу.

Щодо зауважень скаржника про пропуск позивачем ОСОБА_2 строку позовної давності, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції зауважує по таке.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України від 15 березня 2022 N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Отже, строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану.

Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог у цій справі станом на день звернення до суду не спливла, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину, який був введений з 20 березня 2020 року та продовжувався до 30 червня 2023 року. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.

Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 21 липня 2022 року у справі «127/2897/13-ц, наведена відповідачем у апеляційній скарзі, є не релевантною обставинам справи, оскільки стосується питання поновлення пропущеного процесуального строку, водночас строк позовної давності у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а у подальшому і у період дії воєнного стану в Україні.

Підсумовуючи наведене вище та ураховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2), колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , з вказаних вище підстав, при цьому погоджується з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, який належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких такі вимоги підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю загалом зводяться до обґрунтування заперечень проти позовних вимог та суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, і незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом справи.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2025 року.

Головуючий Ю.П.Лозко

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова