Справа № 133/1417/24
Провадження № 22-ц/801/625/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 рокуСправа № 133/1417/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Козятинський відділ Державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ткаченко Тамари Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 січня 2025 року, постановлену у складі судді Пєтухової Н. О. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту, у якому просив суд:

- зняти арешт з коштів у сумі 42 000 грн, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , картка для виплат НОМЕР_2 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк», Київ, Україна на ім`я ОСОБА_1 та надійшли від Всесвітньої продовольчої програми ООН (Сharity World Food Programme z UA);

- зобов`язати Козятинський відділ Державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) визначити поточний рахунок на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 , картка для виплат НОМЕР_2 для здійснення видаткових операцій.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 січня 2025 року провадження у справі було закрито.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що у цій справі боржник, якому належать кошти на рахунку, який відкритий в установі банку, та на які постановою державного виконавця накладено арешт, самостійно звернувся з вимогою про зняття арешту з такого майна. При цьому, з матеріалів справи не вбачається існування спору щодо права власності на це майно у іншої особи, що б давало йому можливість звернутись саме з позовною заявою до суду.

Таким чином, арешт майна, а також бездіяльність допущена під час виконання рішення суду, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суд робить висновок про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про неможливість розгляду заяви у порядку позовного провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції у частині вирішення позовної вимоги про визнання протиправною відмови Козятинського відділу Державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у визначенні поточного рахунку на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 , картка для виплат НОМЕР_2 для здійснення видаткових операцій та зобов`язання відповідача визначити такий рахунок для здійснення видаткових операцій скасувати, справу у цій частині передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Голота Л. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року справу призначено до розгляду на 27 лютого 2025 року о 10 год. 20 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 27 лютого 2025 року суддю Медвецького С. К. замінено на суддю Копаничук С. Г.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що визначення рахунку для видаткових операцій для реалізації визначеного законом права користуватись арештованими коштами у розмірі 2-х мінімальних зарплат щомісяця, регулюється п.10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», стосується будь-яких виконавчих проваджень щодо фізичної особи-боржника незалежно від органу, який виніс рішення, що перебуває на виконанні у ДВС (не обов`язково та не лише судове рішення). Відповідно, не пов`язано з виконанням саме судового рішення взагалі та по конкретній справі зокрема, щодо якого здійснюється виконавче провадження як завершальна стадія судового процесу по цій конкретній справі. У зв`язку з чим оскарження рішень, дій або бездіяльності ДВС щодо не визначення такого рахунку відбувається не за правилами розділу VII ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно із ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Із матеріалів справи встановлено, що стосовно ОСОБА_1 Козятинським ВДВС було відкрито виконавчі провадження із виконання судових рішень у справах про адміністративні правопорушення № 133/53/16-ц, № 133/747/18, у рамках яких на майно ОСОБА_1 як боржника було накладено арешт (а. с. 19-23).

06 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Козятинського ВДВС із заявами про зняття арешту із коштів 42 000 грн, які знаходяться на його банківському рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», картка для виплат НОМЕР_2 , які надійшли від Всесвітньої продовольчої програми ООН, а також визначення вказаного рахунку ОСОБА_1 як поточного для здійснення видаткових операцій (а. с. 9-10).

Як видно із відповідей Козятинського ВДВС від 23 квітня 2024 року, виконавчі листи за відповідними виконавчими провадженнями були повернуті стягувачеві, а тому відсутні підстави для зняття арешту із рахунків боржника, а також неможливо визначити рахунок НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк» для здійснення видаткових операцій (а. с. 17, 18).

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що позовна вимога про зобов`язання органу ДВС визначити рахунок UA6520638 як поточний для здійснення видаткових операцій не пов`язана із виконанням судового рішення є хибними та зводяться до помилкового тлумачення норм закону.

Частиною першою статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Отже, враховуючи, що арешт на майно (банківські рахунки, зокрема) ОСОБА_1 накладено у рамках виконавчих проваджень із примусового виконання судових рішень, вважаючи, що відмова органу ДВС у визначенні рахунку для здійснення видаткових операцій порушує його права, ОСОБА_1 може оскаржити таку відмову у порядку, встановленому розділом VII ЦПК України, адже саме такий спосіб захисту прав та інтересів учасників виконавчого провадження визначено законом.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про закриття провадження у цій справи є законними та обґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Щодо судових витрат

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі пп. «г» п. 2 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Ткаченко Тамари Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 січня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук