Справа № 756/1130/24
Провадження № 22-ц/801/487/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокуСправа № 756/1130/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) справу № 756/1130/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27.11.2024, ухвалене у складі судді Сєліна Є.В. в приміщенні суду в м. Калинівка, -

в с т а н о в и в :

23.01.2024 ОСОБА_1 ( бабуся дитини) звернулась у суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, в якому просила : позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4 , призначивши її опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що її рідна донька ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого у них народилась дитина - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 її донька ОСОБА_5 померла, і обов`язки щодо утримання та виховання дитини, перейшли до неї, оскільки батько ОСОБА_2 самоусунувся від цього, взагалі не цікавиться життям дочки ОСОБА_6 , не проявляє свого піклування та турботи, не піклується про її здоров`я, моральний, фізичний та культурний розвиток. З урахуванням наведеного, на переконання позивача, наявні законні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 29.01.2024 позов передано за територіальною підсудністю до Калинівського районного суду Вінницької області для розгляду.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27.11.2024 позов залишено без задоволення. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та покладено на Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .. Роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі продовження вчинення ОСОБА_2 дій спрямованих на ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, вона за наявності для того правових підстав, не позбавлена можливості, повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 ,подано апеляційну скаргу (вх № 460 від 13.01.2025), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що підстави для позбавлення відповідача батьківських прав виникли задовго до початку призову за контрактом на військову службу; відповідач з 2020 року та після смерті доньки позивача (2023 року) жодним чином життям своєї доньки ОСОБА_6 не цікавиться, не спілкується, не надає жодної фінансової допомоги на її утримання та розвиток; відповідач не надав суду жодного доказу, який би свідчив про його участь у вихованні дочки; суд не дослідив особу відповідача, його благонадійність; відповідач є особою, яка протягом 2 місяців (липень, серпень 2023) знаходилась на лікуванні в Чернігівському обласному протитуберкульозному диспансері м. Чернігів, туди його забрали у стані наркотичного сп`яніння, з ознаками захворювання туберкульозом; відповідач не має постійного місця проживання, схильний до домашнього насильства (постанова Оболонського районного суду м. Києва від 27.08.2014 по справі № 756/11676/14-п), вживання алкогольних напоїв (постанова Калинівського районного суду Вінницької області від 17.05.2013 по справі № 132/1829/13-п); судом необґрунтовано чому не взято до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ; судом не вчинено дій щодо отримання пояснень від самої дитини; ухвалене рішення створює пряму загрозу життю для дитини, оскільки у разі необхідності термінового лікування дитини ніхто не зможе підписати всі необхідні документи для її лікування.

3.02.2025 на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли пояснення Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, в яких служба просить розглядати справу без участі представника та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Щодо розгляду апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Допитана апеляційним судом за клопотанням представника позивача, в присутності психолога ОСОБА_7 , малолітня ОСОБА_4 суду повідомила, що останній раз спілкувалась з батьком пару місяців тому взимку 2024 року, їй телефонував батько, запитував як справи, навчання, здоров`я. Вона не мала сильного бажання з ним спілкувтися, оскільки він випиває, вона бачила його в такому стані коли вона проживала з ним, та після смерті матері, її батько був п`яний на вулиці побачивши її тікав від неї. ОСОБА_6 повідомляла батькові про те, що його хоче позбавити батьківських прав, на що батько відповів, що не хоче щоб позбавляли його батьківських прав. На день народження дарував їй букет. З 2019 року її батько почав проживати періодично за іншою адресою, а з 2023 року перестав зовсім проживати з донькою. Кошти на навчання батько їй не надає.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать наявні у справі рекомендовані повідомлення.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, служба повідомлялась належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, думку малолітньої дитини, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Києві народилася ОСОБА_4 , батьками якої в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , виданому повторно 25.07.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, зазначені: батько ОСОБА_2 , та мати ОСОБА_5 /а. с. 9/.

Мати дитини - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Києві, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 22.06.2023 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /а. с. 14/.

ОСОБА_2 є військовослужбовцем, та з 10.02.2021 по теперішній час проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, що підтверджується вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 14.06.2024 у справі № 132/1655/21 (провадження № 1-кп/132/57/24), який міститься в загальнодоступному доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень /а. с. 74/.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 15.10.2013 та проживає разом із бабою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні та вихованні, що випливає із: витягу з реєстру територіальної громади м. Києва № 105450239, виданого 15.01.2024 відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації; акту обстеження умов проживання дитини (дітей), затвердженого 12.01.2024 заступником начальника Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Карпенко О.; довідки-характеристики № 1-15/74, виданої 22.12.2023 Спеціалізованою школою № 214 Оболонського району м. Києва; заяв-повідомлень, складених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 23.01.2024 /а. с. 11, 12-13, 76-77, 98/.

Згідно висновку органу опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 104-7459 від 25.09.2024, та доданих до нього документів, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 73-74, 95-96/.

На аркуші справи 17-18 знаходиться копія договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2002 за адресою АДРЕСА_1 .

На аркуші справи 78-83, 99-101 знаходиться акт оцінки потреб сім`ї/особи ОСОБА_1 ..

На аркуші справи 84-85, 102 знаходиться висновок оцінки потреб сім`ї.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом під час розгляду цієї справи не встановлено підстав для застосування до відповідача такого крайнього й виключного способу впливу, як позбавлення його батьківських прав відносного його неповнолітньої доньки. ОСОБА_2 на час подання позову і розгляду справи перебуває на військовій службі, що з урахуванням обставин, зумовлених введенням в Україні воєнного стану, свідчить про існування об`єктивних перешкод для повноцінної реалізації ним своїх батьківських обов`язків.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

У постанові Верховного суду від 6.05.2020 у справі № 641/2867/17-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13.04.2020 у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23.12.2020 у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, про те, що підстави, передбачені пунктом 2 частини першої статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 на час подання позову і розгляду справи перебуває на військовій службі, що з урахуванням обставин, зумовлених введенням в Україні воєнного стану, свідчить про існування об`єктивних перешкод для повноцінної реалізації ним своїх батьківських обов`язків.

Допитана в суді апеляційної інстанції малолітня дитини ОСОБА_4 повідомила, що його батько ОСОБА_2 не хоче щоб його позбавляли батьківських прав й він про це говорив дочці.

Вінницький апеляційний суд вважає, що з огляду на конкретні обставини справи, а також те, що позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Правомірно суд першої інстанції не взяв до уваги також висновок Органу опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 104-7459 від 25.09.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки вказаним органом опіки та піклування не виявлено умисної поведінки батька щодо невиконання ним батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Крім цього, цей висновок недостатньо обґрунтований та мотивований, так як він не містить висновків про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини. Висновок не містить позиції батька, його думки про доцільність позбавлення його батьківських прав.

Та обставина, що ОСОБА_4 відповідно до вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 14.06.2024 у справі 132/1655/21, який міститься в загальнодоступному доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень, визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 407 КК України, за нез`явлення вчасно на службу до військової частини без поважних причин у період часу з 5.03.2021 по 25.03.2021, за що йому судом призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 (один) рік із відрахуванням в дохід держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення, не може слугувати підставою в розумінні статті 164 СК України для задоволення даного позову та позбавлення його батьківських прав відносно своєї дитини.

На переконання суду, наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності не свідчать про необхідність застосування до батька такого виключного заходу саме в інтересах дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив особу відповідача, його благонадійність апеляційний суд не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та є правовою підставою в розумінні статті 164 СК України позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, саме на заявника покладено обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Матеріали справи не містять доказів щодо особи відповідача. Постанови у справах про адміністративне правопорушення та вирок суду, на які посилається позивач у своїх доводах та які були дослідженні у ЄДРСР України, не містять інформації щодо протиправної поведінки відповідача по відношенню до дитини.

У вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 14.06.2024 у справі 132/1655/21 зазначено про те, що ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодноразово нагороджений державними нагородами за участь в бойових діях, по місцю проходження служби та проживання характеризується позитивно.

Відповідно до статті 39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Позивач посилається в позовній заяві на обставини притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за події 2013 та 2014 років, тоді як в розумінні статті 39 КУпАП відповідач є таким, що не був підданий адміністративному стягненню.

Крім цього, у справі відсутні докази обставин перебування відповідача у липні, серпні 2023 року на лікуванні в Чернігівському обласному протитуберкульозному диспансері м. Чернігів.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27.11.2024 у даній справі залишити без змін.

Поновити дію рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27.11.2024 у даній справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 3.03.2025.