ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1566/24 Номер провадження 22-ц/814/897/25Головуючий у 1-й інстанції Фоміна Ю.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М,

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 16 жовтня 2024 року (час ухвалення рішення не зазначений, дата виготовлення поновного тексту судового рішення 21 жовтня 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

у с т а н о в и в :

У травні 2024 року ТОВ «Полтаваенергозбут» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 7 268,72 грн і судовий збір у сумі 3 028,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалося на те, що з 26.06.2012 року відповідачка ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .

З 01.01.2019 року ОСОБА_1 приєдналася до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № , ЕІС-код точки розподілу 62Z188, на умовах чинного договору про користування електричною енергією від 27.04.2006 року № 13031075-1, шляхом фактичного споживання та оплати електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі чого відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З 10.01.2021 року по 20.12.2022 року ОСОБА_1 оплачувала вартість використаної електричної енергії, проте у період з 01.01.2023 року по 01.04.2024 року оплати припинилися, у зв?язку з чим з 28.02.2024 року відповідачці припинено постачання електричної енергії через існування заборгованості.

Станом на момент подачі позовної заяви відповідачка має непогашену заборгованість на загальну суму 7 268,72 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 16 жовтня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію в загальному розмірі 7 268,72 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги стверджується, що позовна оформлена з порушенням ч.3 ст.119 ЦПК України, так як у ній не зазначена дата її подання, у зв?язку цим не є зрозумілим, якими строками керувався суд, направляючи запит до Департаменту з питань реєстрації, який надав суду недостовірну інформацію.

Наголошується, що позивач у справі незаконно заволодів її персональними даними, а суд першої інстанції проігнорував її доводи стосовно крадіжки позивачем її персональних даних.

При вирішенні спору суд не звернув уваги на відсутність будь яких договірних відносин між сторонами, оскільки відповідачка жодних угод із позивачем не укладала, а наданий у справу договір від 27 квітня 2006 року укладений позивачем з невідомою особою.

Суд проігнорував доводи відповідачки про відсутність у позивача ліцензії, що свідчить про незаконність його діяльності. Постанова НКРЕКП про видачу ліцензії ТОВ «Полтаваенергозбут» не зареєстрована у Міністерстві юстиції України, тому існування цієї постанови не підтверджує законність діяльності ТОВ «Полтаваенергозбут».

Суд не дослідив і не витребував доказів на підтвердження того, що ТОВ «Полтаваенергозбут» має у власності або користуванні електричні мережі у межах міста Полтави або ж інші об?єкти електричної інфраструктури, через які позивач постачає електроенергію населенню.

Надані позивачем рахунки не є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують існування боргу за реальну поставлену електричну енергію.

Суд, оцінюючи правомірність діяльності ТОВ «Полтаваенергозбут» і обгрунтованість заявлених ним вимог, не взяв до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 5-р/2019, у якому зроблено висновок, що визначений Законом статус НКРЕКП не відповідає Конституції України, що вказує на те що цей орган не має права видавати нормативні акти, на які посилається позивач.

У відзиві ТОВ «Полтаваенергозбут», посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Наголошується, що ТОВ «Полтаваенергозбут» здійснює свою діяльність на підставі статуту, зареєстрованого у встановленому законом порядку, і на підставі ліцензії, виданої уповноваженим органом НКРЕКП, та, відповідно, у відносинах із споживачами керується нормативними актами, які ним видані, зокрема Правилами роздрібного ринку електричної енергії.

ТОВ «Полтаваенергозбут» здійснює свою діяльність на території Полтавської області відповідно до постанови НКРЕКП № 1268 від 26 жовтня 2018 року.

Передача персональних даних споживачів відбулася відповідно до Прикінцевих і перехідних положень ЗУ «Про ринок електричної енергії» і Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових і малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії.

Підкреслюється що у договорі від 27 квітня 2006 року дійсно була допущена помилка у написанні імені відповідачки, проте, як правильно встановив суд, договір укладений саме на постачання електричної енергії за адресою проживання відповідачки.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у справі первинних бухгалтерських документів є безпідставними, так як відносини між постачальником і споживачами електроенергії у частині визначення обсягів спожитої електроенергії, її вартості і повідомлення про це споживача врегульовані ПРРЕЕ (п.4.3, п.4.13., п.9.6.1).

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Полтаваенергозбут» з 01 січня 2019 року згідно з виданою ліцензією на підставі постанови НКРЕКП № 575 від 26.06.2018 здійснює діяльність з постачання електричної енергії споживачам.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.02.2024 року відповідачка ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності за ОСОБА_1 на вказане домоволодіння зареєстровано 26.03.2012 року. (а.с.13).

ОСОБА_1 приєдналася до умов договору про постачання електричної енергії шляхом фактичного споживання та оплати електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі чого відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до електронного реєстру платежів у період часу з січня 2021 року по грудень 2022 року відповідачка ОСОБА_1 здійснювала оплату за електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 , по особовому рахунку НОМЕР_1 на загальну суму 12 961,54 грн. (а.с.16,17)

За період з 01.01.2023 по 01.02.2024 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за об`єктом споживання, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , спожито 4 372,00 кВт.год. на загальну суму 7 458,00 грн.

На адресу відповідачки поштою надсилалися рахунки (повідомлення) за спожиту електроенергію за кожен місяць спірного періоду із зазначенням обсягу спожитої електроенергії та її вартістю (а.с.111-132), проте оплата відповідачкою за вказаний період не здійснювалася, що відображено в розрахунку заборгованості за спожиту електричну енергію та її оплату за період з 01.01.2023 року по 01.04.2024 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с.6).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги.

Суд керувався тим, що відповідачка в період часу з січня 2021 року по грудень 2022 року належним чином здійснювала оплату за спожиту електричну енергію, що підтвердила в судовому засіданні, однак зазначила, що договір про користування електричною енергією №13031075-1 від 27.04.2006 року вона не підписувала, а останній вважає підробленим, оскільки такої особи як « ОСОБА_2 » не існує.

Разом з цим, суд не взяв до уваги договір про користування електричною енергією №13031075-1 від 27.04.2006 року, оскільки суд встановив, що між ТОВ «Полтаваенергозбут» і відповідачкою виникли правовідносини з надання послуг постачання електричної енергії шляхом фактичного споживання наданих послуг та їх оплати за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується таким.

Доводи апеляційної скарги про «крадіжку» персональних даних відповідачки та про повноваження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, видавати нормативні акти, що регулюють ринок електроенергії.

Згідно преамбули Закон України «Про ринок електроенергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Відповідно до п.30) ч.1 ст.1 Закону електропостачальник - суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу;

побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) (п.62).

Регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (п.72).

Статтею 2 Закону встановлено, що правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про альтернативні джерела енергії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", "Про природні монополії", "Про захист економічної конкуренції", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про енергетичну ефективність", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України (ч.1).

Основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема:

1) правилами ринку, які, в тому числі, визначають правила функціонування балансуючого ринку та ринку допоміжних послуг;

2) правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку;

3) кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу;

4) кодексом комерційного обліку;

5) правилами роздрібного ринку;

6) іншими нормативно-правовими актами.

Правила ринку, кодекс системи передачі та кодекс комерційного обліку розробляються і адмініструються оператором системи передачі та затверджуються Регулятором.

Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (ч.2).

Правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії" (ч.5).

Учасникам ринку дозволяється обробка персональних даних для здійснення функцій та повноважень, передбачених цим Законом. Захист персональних даних здійснюється учасниками ринку відповідно до Закону України "Про захист персональних даних" (ч.9).

Відповідно до статті 6 Закону державне регулювання ринку електричної енергії здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства (ч.1).

До повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать, зокрема:

ліцензування господарської діяльності у сфері електроенергетики відповідно до вимог цього Закону та контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов провадження господарської діяльності;

затвердження ліцензійних умов провадження певних видів господарської діяльності у сфері електроенергетики, ліцензування яких належить до повноважень Регулятора;

затвердження правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії;

правил, порядків та умов, визначених цим Законом;

типових та примірних договорів, визначених цим Законом (ч.3).

Згідно ст.56 Закону постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу (ч.1).

Регулятор затверджує примірний договір постачання електричної енергії споживачу, типовий договір постачання електричної енергії споживачу на умовах надання універсальної послуги та типовий договір постачання електричної енергії споживачу постачальником "останньої надії" (ч.11).

Пунктом 13 Розділу XVII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону встановлено, що під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

З метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам відокремлення оператора системи розподілу, кількість приєднаних споживачів до системи розподілу якого перевищує 100 тисяч, здійснюється з урахуванням вимог цього пункту, а саме:

суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії;

фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України (стаття перша Закону).

До сфери діяльності Регулятора належить, зокрема державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема, нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг (ч.2 статті третьої Закону);

Статтею 14 Закону встановлено, що Регулятор на своїх засіданнях, зокрема:

розглядає та приймає рішення з питань, що належать до його компетенції;

розглядає і схвалює в межах своїх повноважень проекти актів законодавства, пропозиції стосовно вдосконалення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг;

приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції;

розглядає справи щодо видачі ліцензій та дотримання суб`єктами господарювання ліцензійних умов.

Рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.

Регулятор веде реєстр всіх прийнятих рішень та забезпечує вільний доступ до них на своєму офіційному веб-сайті у затвердженому ним порядку (частина шоста).

Рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності (частина сьома)

Рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг (частина дев`ята).

Відповідно до статті 17 Закону для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема:

приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції;

розробляє та затверджує нормативно-правові акти, у тому числі:

ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;

порядки контролю за дотриманням вимог законодавства у відповідній сфері регулювання та ліцензійних умов;

правила ринку, правила ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку та зміни до них відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії";

кодекси систем передачі та розподілу електричної енергії, газотранспортної та газорозподільних систем, кодекси газосховищ та установки LNG, підготовлені операторами, та ініціює внесення змін до них;

порядки (методики) приєднання до електричних, теплових, газових мереж, розрахунку плати за приєднання та фінансування послуг з приєднання;

порядок ліцензування видів господарської діяльності, державне регулювання яких здійснюється Регулятором;

затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону;

здійснює сертифікацію операторів системи передачі, газотранспортної системи та операторів газосховищ відповідно до встановленого ним порядку.

Отже, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, створена і провадить свою діяльність на підставі та у відповідності до Законів України «Про ринок електричної енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Твердження відповідачки про невідповідність ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» положенням Конституції України з посиланням на рішення Конституційного Суду України № 5-р/2019 від 13 червня 2019 року є необгрунтованим, оскільки вказаним судовим рішенням визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частина перша статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частина перша, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частина шоста статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII.

У пункті третьому резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 5-р/2019 від 13 червня 2019 року також зазначено: «Частина перша статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частина перша, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частина шоста статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з 31 грудня 2019 року».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення конституційних принципів у сферах енергетики та комунальних послуг» № 394-IX від 19 грудня 2019 року до Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" внесені зміни з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 5-р/2019 від 13 червня 2019 року

Отже, персональні дані відповідачки були передані позивачу на виконання п.13 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про ринок електроенергії».

Персональні дані відповідачки прізвище, ім?я по-батькові, дата народження, зареєстрована адреса місця проживання, наявні у Реєстрі територіальної громади Полтавської міської територіальної громади, ці відомості не є закритими чи таємними.

Аналогічним чином персональні дані відповідачки містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, доступ до якого також не є закритим чи обмеженим.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території, затвердженої постановою НКРЕКП № 1268 від 26.10.2018, рекомендовано суб`єктам господарювання, які провадять діяльність з передачі електричної енергії локальними (місцевими) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом, які мають намір отримати ліцензію на розподіл електричної енергії та на яких не поширюються вимоги пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, здійснити передачу даних побутових та малих непобутових споживачів відповідному постачальнику універсальної послуги на закріпленій території.

Згідно додатку 3 Методичних рекомендацій закріпленою територією для ТОВ «Полтаваенергозбут» є Полтавська область.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у межах повноважень, визначених Законом, видала ТОВ «Полтаваенергозбут» ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (див. постанову № 575 від 26 червня 2018 року).

Враховуючи вимоги Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, затверджених постановою НКРЕКП № 1469 27.12.2017, ТОВ «Полтаваенергозбут» має у наявності технічні і господарські можливості для здійснення такого виду діяльності як постачання електричної енергії населенню, тому доводи апеляційної скарги про відсутність доказів наявності у володінні позивача електромереж, тощо, є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту укладення договору на постачання електричної енергії.

Згідно п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч.ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Положеннями ст.634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням ст.633, ст.634, ст.641, ст.642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у межах поноважень, визначених Законом, затвердила Правила роздрібного ринку електричної енергії (постанова № 312 від 14.03.2018).

Пунктом 3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача за заявою-приєднання до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, розміщеної на офіційному вебсайті електропостачальника.

Пунктом 13 Розділу XVII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЗУ «Про ринок електричнорї енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Наведене узгоджується із сталою судовою практикою, згідно якої відсутність письмово оформленого договору із виконавцем послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати фактично надані йому послуги (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, на підставі належних і допустимих доказів встановив, що відповідачка в період часу з січня 2021 року по грудень 2022 року здійснювала оплату вартості спожитої електричної енергії - цей факт вона не заперечувала в судовому засіданні, отже саме ця обставина свідчить про укладення договору між сторонами спору, тому наявність помилки (неправильно вказано ім?я відповідачки) у договорі про користування електричною енергією №13031075-1 від 27.04.2006 року не спростовує факту укладення і часткового (зі сторони відповідачки) виконання договору.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність заборгованості у відповідачки з оплати вартості спожитої електроенергії у зв?язку з неподанням позивачем первинних бухгалтерських документів не узгоджуються із положеннями розділу IV «Порядок розрахунків на роздрібному ринку електричної енергії» Правил роздрібного ринку електроенергії, за якими для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник надає споживачу платіжний документ у паперовій чи електронній формі, який формується на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку про обсяги поставленої електроенергії.

При цьому, відповідачкою суду не надано жодних доказів про те, у період часу з 01.01.2023 року по 01.04.2024 року за місцем її помешкання електроенергія не споживалася та/або споживалася у менших обсягах, ніж зазначені у рахунках-повідомленнях (а.с.112-125), або ж вона у встановленому порядку відмовилася від послуги з постачання електричної енергії.

Твердження апеляційної скарги про порушення вимог процесуального закону не можуть бути прийняті до уваги, оскільки норми ст.175 ЦПК України не вимагають зазначення дати подання позову. Як слідує з матеріалів справи, позовна заява зареєстрована у суді 16 травня 2024 року (четвер) (а.с.3). Суд першої інстанції 20 травня 2024 року (понеділок) направив запит органу державної влади (а.с.22) і отримав відповідь 16 червня 2024 року (а.с.24). Отже, з урахуванням вихідних днів суд першої інстанції дотримався вимог ч.6 ст.187 ЦПК України і у встановленому законом порядку отримав персональні дані відповідачки по справі (прізвище, ім?я, по-батькові, зареєстроване місце проживання).

Суд першої інстанції у рішенні навів достатньо обгрунтовані відповіді на доводи заперечень відповідачки проти позову, які, по суті, повторно викладені в апеляційній скарзі, тому, враховуючи сталу практику Європейського суду з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зокрема, рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року), відсутня необхідність повторно у рішенні апеляційного суду наводити ті ж самі аргументи.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, які залишилися поза увагою суду першої інстанції та з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість (обов`язковість) скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2025 року.

Головуючий суддя: О.А.Лобов

Судді : А.І.Дорош

В.М.Триголов