УХВАЛА

03 березня 2025 року

м. Київ

справа № 759/4052/23

провадження № 61-2079ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про захист прав споживача та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») грошові кошти в розмірі 50,00 грн, три проценти річних - 5,00 грн, пеню - 36,39 грн, інфляційні втрати - 23,78 грн, 4 173,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнено з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50,00 грн, три проценти річних - 5,00 грн, пеню - 36,39 грн, інфляційні втрати - 23,78 грн.

В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2025 року, заяву позивача задоволено частково, стягнено з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 160,80 грн та поштові витрати в розмірі 13,21 грн.

У лютому 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана через систему «Електронний суд» та засобами електронного зв`язку із застосуванням електронного цифрового підпису, на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 січня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовити у відшкодуванні понесених судових витрат, судове рішення апеляційного суду скасувати повністю

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є: захист прав споживача та стягнення коштів в загальному розмірі 4 288,17 грн (50,00 + 5,00 + 36,39 + 23,78 + 4 173,00), що не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (4 288,17 / 3 028,00).

Ураховуючи наведене, справа є малозначною в силу закону.

Враховуючи зазначене вище, додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року та за наслідками його перегляду постанова Київського апеляційного суду від 14 січня 2025 року, які є невід`ємною частиною рішення, яким спір в малозначній справі вирішено по суті, що узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 753/18459/15-ц, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про захист прав споживача та стягнення коштів.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян