Справа №442/136/25
Провадження №2/442/369/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року місто Дрогобич Львівської області

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складів головуючого-судді Коваля Р.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує наступним, що з відповідачем по справі шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 дочці виповнилось вісімнадцять років.

Позивачка зазначає, що на даний час дочка є студенткою денного відділення за спеціальністю 071 «Облік і оподаткування» у Дрогобицькому механіко-технологічному фаховому коледжі. Вступила на навчання з 01.09.2022 року, закінчує 30.06.2025.

Вказує, що всі витрати на утримання дочки вона несе самостійно, відповідач жодної участі не бере в забезпеченні дитини, хоча має таку можливість.

10.01.2025 ухвалою судді справа прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Дана ухвала надсилалась сторонам по справі.

Відповідно до ч. 5 ст.279ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданого Нижньотурківською сільською радою Турківського району Львівської області 12.01.2007 підтверджується, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Довідкою Дрогобицького механіко-технічного фахового коледжу підтверджується, що ОСОБА_3 навчається на третьому курсі денного відділення за спеціальністю 071 «Облік і оподаткування» у Дрогобицькому механіко-технологічному фаховому коледжі з 01.09.2022. Закінчує навчання 30.06.2025.

Правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу сплати аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, врегульовано статтею 199 Сімейного кодексу України відповідно до якої, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Таким чином, законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу вказаних вимог законодавства вбачається, що можливість відповідача надавати матеріальну допомогу є обов`язковою умовою, яка має бути доведена.

Так, позивач вказує, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу, однак, жодних доказів на підтвердження цієї обставини позивачем не надано, як і не вказано які витрати на навчання дочки має вона.

Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження майнового стану відповідача, зокрема про те, що відповідач ОСОБА_2 має змогу надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці у заявленому позивачкою розмірі, працює та отримує дохід, має у власності рухоме або нерухоме майно, тощо.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, але суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності і не повинен безпосередньо брати участь у зборі доказів.

Оскільки у даному випадку предмет спору не стосується захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, то суд відповідно до ст. 13 ЦПК України не має права збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Слід зазначити, що згідно до пункту 4 частини 2статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом.

Нормами процесуального права визначено, що кожна сторона самостійно визначає обсяг доказів, які вона надає суду у підтвердження своїх позовних вимог, а оцінка достатності наданих доказів судом здійснюється під час судового розгляду.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, виходячи із принципів змагальності та диспозитивності, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6, 7, 8 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене, позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то у зв`язку із залишенням позову без задоволення, такий відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України покладається на рахунок держави.

Керуючись статтею 199 СК України, статтями 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 89, 90, 95, 141, 209-211, 258, 259, 263-265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.02.2025.

Суддя Роман КОВАЛЬ