У х в а л а

24 лютого 2025 року

м. Київ

Справа № 362/542/13

Провадження № 61-1338ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - скаржники), інтереси яких представляє адвокат Мунька Олександр Миколайович (далі - адвокат),

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 8 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 3 липня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (далі - позивачки) до скаржників, ОСОБА_6 , Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Москалюк Валентини Михайлівни - про визнання недійсними рішення сільради, державних актів на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки і

в с т а н о в и в :

1. У листопаді 2011 року позивачки звернулися до суду з позовом, у якому просили:

- визнати частково недійсним рішення 6 сесії ХХІІ скликання Іванковичівської сільської ради від 9 вересня 1995 року (далі - рішення сільради) про передання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,330 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка площею 0,330 га);

- визнати недійсним державний акт серії КВ № 3039 від 10 квітня 1996 року (далі - державний акт серії КВ № 3039) про право власності на земельну ділянку площею 0,330 га, виданий Іванковичівською сільською радою на ім`я ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,138 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка площею 0,138 га), який 10 травня 2005 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_6 (далі - договір купівлі-продажу земельної ділянки), посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Москалюк В. М.;

- визнати недійсним державний акт серії АГ № 235054 від 11 липня 2006 року (далі - державний акт серії АГ № 235054) про право власності на земельну ділянку площею 0,138 га, виданий на ім`я ОСОБА_6 .

2. 22 січня 2013 року скаржники звернулись до суду з позовом, в якому просили (1) позбавити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 права на частку у спільному майні в розмірі 1/12 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі - домоволодіння), шляхом виплати грошової компенсації вартості часток, вартість яких визначена на підставі експертного будівельно-технічного дослідження; (2) визнати за кожним зі скаржників право власності у розмірі 1/12 частки домоволодіння.

3. 3 лютого 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позовів.

4. 12 липня 2016 року Апеляційний суд Київської області постановив ухвалу, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

5. 18 жовтня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову позивачів про визнання рішення сільради та державного акта на право приватної власності на землю недійсними, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скерував справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. 8 червня 2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов позивачів: визнав частково недійсним рішення сільради щодо передання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,330 га; визнав недійсним державний акт серії КВ № 3039; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки; визнати недійсним державний акт серії ЯГ № 235054.

7. 3 липня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою:

(1) змінив рішення суду першої інстанції в частині визнання частково недійсним рішення сільради та визнання недійсним державного акта серії КВ № 3039; визнав частково недійсним рішення сільради про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,192 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка площею 0,192 га), визнав недійсним Державний акт серії КВ № 3039 на право приватної власності на землю в частині зазначеної земельної ділянки;

(2) скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання недійсним державного акта серії АГ № 235054 й ухвалив нове - про відмову в задоволенні позову в цій частині.

8. 28 січня 2025 року адвокат в інтересах скаржників подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення суду першої інстанції від 8 червня 2023 року та постанову апеляційного суду від 3 липня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про визнання частково недійсним рішення сільради про передання ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,192 га та визнання недійсним державного акта серії КВ № 3039 на право приватної власності на землю в частині зазначеної земельної ділянки й ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог у вказаній частині.

9. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

9.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

9.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

9.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

9.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

9.5. Предметом позову були вимоги про визнання недійсними рішення сільради, державних актів на право приватної власності на землю та договору купівлі-продажу земельної ділянки. З огляду на такий предмет і встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справа є незначної складності. Тому Верховний Суд визнає її малозначною.

9.6. Скаржники не обґрунтували ні те, що їхня касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, ні те, що вони позбавлені можливості спростувати під час розгляду якоїсь іншої справи обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями у справі № 362/542/13, ні те, що остання становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для самих скаржників. Інакше кажучи, відсутнє обґрунтування випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

10. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

10.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

10.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

10.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

10.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

10.5. Скаржники отримали доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мали можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

10.6. Скаржники подали касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржників на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 8 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 3 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Москалюк Валентини Михайлівни - про визнання недійсними рішення сільради, державних актів на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко