ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2300/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді Шаповалової К.В.

за участі секретаря судового засідання Давидюк В.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Ткаченка К.Д.

представника відповідача Чучковської А.В.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтік" про зміну дати звільнення у трудовій книжці та стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до "Селтік" про стягнення заробітної плати та зміну формулювання запису у трудовій книжці.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він працював у транспортному відділі ТОВ "Селтік" на посаді водія автотранспортних засобів у період з 18 січня 2024 року по 22 липня 2024 року, після чого звільнився із займаної посади за власним бажанням. Однак у трудовій книжці днем його звільнення зазначено 13 травня 2024 року. Станом на день фактичного звільнення позивача, відповідачем не було виплачено позивачу заробітну плату за 24 робочих дні у червні місяці 2024 року та 19 робочих днів у липні 2024 року. З огляду на викладене, позивач просить суд зобов`язати відповідача внести зміни в трудову книжку, а саме - в записі № 10 днем звільнення позивача з посади зазначити 22 липня 2024 року, замість 13 травня 2024 року. Окрім того, позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу належну йому заробітну плату за період його роботи з 13 травня 2024 року по 22 липня 2024 року на суму 39 000 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 вересня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 30 вересня 2024 року.

15 жовтня 2024 року до суду від Управління соціального захисту населення Дарницької РДА надійшла інформація про фактичне зареєстроване місце проживання позивача.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

21 жовтня 2024 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року було відкрито провадження у справі та вирішено слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання 26 листопада 2024 року о 11:30 год. Окрім того, зазначеною ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та витребувано від ТОВ "Селтік" оригінал заяви ОСОБА_1 про його звільнення, а також довідку про нараховану та виплачену ОСОБА_1 заробітну плату за 2024 рік.

05 листопада 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а витрати понесені відповідачем на правову допомогу покласти на позивача.

26 листопада 2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи заяви ОСОБА_1 про звільнення від 13 травня 2024 року.

У судовому засіданні 26 листопада 2024 року представником відповідача суду було надано акт відповідача від 13 травня 2024 року про отримання позивачем трудової книжки 13 травня 2024 року. У зв`язку із заявленим адвокатом Ткаченком К.Д. клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи та необхідністю витребування оригіналу заяви позивача про звільнення, у судовому засіданні оголошено перерву до 11 грудня 2024 року.

11 грудня 2024 року представником відповідача було надано суду оригінал заяви позивача про звільнення від 13 травня 2024 року та оригінали журналів інструктажів водіїв товариства. У зв`язку з неявкою у судове засідання представника позивача, суд оголосив у розгляді справи перерву до 23 грудня 2024 року.

23 грудня 2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про виклик свідків.

У судовому засіданні 23 грудня 2024 року представник позивача просив залишити без розгляду його клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у справі, оскільки позивач не заперечував, що на заяві проставлений саме його підпис. Оригінал заяви позивача про звільнення від 13 травня 2024 року був повернутий представнику відповідача. Також у судовому засіданні було задоволено клопотання представника позивача про допит свідків.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтік" оригінал журналу (чи іншого документу), в якому здійснювались реєстрації виїздів на маршрут водії ТОВ "Селтік" у період з 13 травня 2024 року по 22 липня 2024 року, та який містить відмітки (підписи, тощо) водіїв, які виходили на маршрут у цей період та проходили огляд стану здоров`я для можливості виїзду на маршрут. У судовому засіданні було оголошено перерву до 29 січня 2025 року.

У судовому засіданні 29 січня 2025 року представником відповідача на виконання вимог ухвали суду від 23 грудня 2024 року було надано суду копії подорожніх листів за період з 2 по 13 травня 2024 року та довідку, у відповідь на витребувані судом документи. Оголошено у справі перерву до 30 січня 2025 року для виклику свідків.

Допитаний у судовому засіданні 30 січня 2025 року свідок ОСОБА_3 пояснив, що працював у ТОВ «Селтік» водієм разом з ОСОБА_1 та кожен день вони бачились на роботі. Вказав, що він звільнився з роботи у вересні 2024 року, а позивача бачив на роботі в кінці літа та початку осені. Зазначив, що не бачив як позивач писав заяву про звільнення, чув, що позивач звільнився, в кінці літа, бо здається його не влаштовували умови праці, всі говорили про це.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що знає позивача, бо працював з ним у ТОВ «Селтік». Вказав, що вже не працює у товаристві, бо звільнився у серпні 2024 року, а позивач звільнився раніше на місяць. Вказав, що позивач працював у липні, бо вони бачились ранками на роботі, чому він звільнився, йому не відомо. Також вказав, що бачився з позивачем 3-4 рази на тиждень, бачились вони також іноді на маршруті. Проте, що ОСОБА_1 звільнився у липні, повідомив йому сам позивач, впевнений у тому, що в липні позивач ще працював, бо бачив його на роботі.

У судовому засіданні 31 січня 2025 року як свідка було допитано ОСОБА_5 , яка вказала, що працює логістом у ТОВ «Селтік» з 2020 року по цей час. Позивача знає, бо він працював на підприємстві водієм сміттєвоза, спілкувалися кожен день, бо вона видавала наряд для водіїв. Вказала, що водіїв перед тим, як вони ідуть на маршрут перевіряють на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера, потім оглядають його машину чи справна вона, заправляють пальним. Диспетчер видає подорожній лист та водій виїжджає на маршрут. З водієм їздить 2 вантажника. Вказала, що позивач звільнився саме 13 травня 2024 року. Пам`ятає це, бо він повернувся посеред маршруту, десь в обід, не виконав його до кінця і вона була змушена шукати водія на заміну. Раніше такого у них ніколи не траплялось, щоб водій повертався на базу по серед маршруту. Зазначила, що вона знайшла водія на заміну, його прізвище « ОСОБА_7 » також зауважили, що позивач повернувся до підприємства у збудженому стані, в диспетчерській відбувалась сварка між ним та диспетчером, знає, що він писав заяву на звільнення. Після 13 травня 2024 року він не працював більше на підприємстві, знає це, бо водій не може вийти на маршрут без її відома. При цьому вказала, що у них на підприємстві працює 3 логіста. Також вказала, що у мессенджерах вони не спілкуються, бо у всіх різні телефони, та у деяких вони не сенсорні, спілкуються щодо маршруту та проблем на ньому по телефону. Також зазначила, що можливо інші логісти спілкувались з позивачем в застосунку «Вайбер», він не завжди звітував про роботу. Вказала, що 13 травня 2024 року диспетчер приніс їм заяву ОСОБА_1 про звільнення. Також зазначила, що водії їздять на одній і тій же машині, якщо вона справна. Спочатку позивач їздив на автомобіль з номерами "52-06", а потім з номерами "13-43".

Допитаний у судовому засіданні 31 січня 2025 року свідок ОСОБА_7 зазначив, що працює водієм у ТОВ «Селтік» з 2020 року, знає позивача, який звільнився з роботи 13 травня 2024 року та пам`ятає про це, оскільки 13 травня 2024 року була не його зміна, але його викликали в обід, щоб він завершив маршрут за ОСОБА_1 , бо той, як йому повідомили, звільнився. Він приїхав на роботу, прийняв машину та поїхав на маршрут, який закінчив десь о 4:30 год ранку наступного дня. Йому видали окремий подорожній лист на цей маршрут. В цей день та після цього дня він не бачив жодного разу позивача на роботі. Проте, що позивач звільнився він дізнався від диспетчера.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, допитавши свідків, доходить наступного висновку.

Встановлено, що наказом від 17 січня 2024 року № СТ 00000002а- ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «Селтік» з 18 січня 2024 року у транспортний відділ на посаду водія автотранспортних засобів (сміттєвоз ТПВ), із окладом 9100 грн.

Відповідно до наданої копії наказу вбачається, що позивач з ним ознайомлений 18 січня 2024 року, про що свідчить його підпис.

Наказом від 13 травня 2024 року № СТ00000045б- ОСОБА_1 було звільнено з посади водія автотранспортних засобів (сміттєвоз ТПВ) ТОВ «Селтік» на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до наданої копії наказу вбачається, що позивач з ним ознайомлений 13 травня 2024 року, про що свідчить його підпис.

Також до матеріалів справи долучено копію заяви позивача, датовану 13 травня 2024 року про те, що він просить звільнити його з посади водія сміттєвоза за власним бажанням з 13 травня 2024 року. Вказана заява також підписана позивачем.

У судових засіданнях позивач не заперечував, що на наказі про звільнення від 13 травня 2024 року та у заяві від його імені про звільнення від 13 травня 2024 року проставлений саме його підпис, проте, вказав, що насправді така заява була написана десь у червні, точної дати не пам`ятає, та його звільнили «заднім» числом, бо він отримав повістку від ТЦК.

Також, як пояснив позивач, такі дати були проставлені саме за ініціативою роботодавця та йому обіцяли потім знову влаштувати офіційно на роботу.

З копії трудової книжки, яка долучена до позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Селтік» з 10 жовтня 2023 року по 12 грудня 2023 року та з 18 січня 2024 року по 13 травня 2024 року (а.с. 45-46).

Відповідно до акту ТОВ «Селтік» від 13 травня 2024 року, який складено та підписано бухгалтером ОСОБА_8 , головним бухгалтером Зварич Н та заступником генерального директора Федорченко І, ОСОБА_1 13 травня 2024 року було запропоновано отримати його трудову книжку в паперовому вигляді та підписати всі належні документи, зокрема довідку про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплат, проте позивач у кабінеті бухгалтера ОСОБА_9 13 травня 2024 року об 11:00 год відмовився від отримання трудової книжки та ознайомлення із розрахунком про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, сказавши дослівно «вони мені не потрібні..».

Також представником відповідача суду була надана копія ще одного акту ТОВ «Селтік» від 13 травня 2024 року, складений та підписаний бухгалтером ОСОБА_8 , головним бухгалтером Зварич Н. та заступником генерального директора Федорченко І. про те, що ОСОБА_1 було видано особисто на руки оригінал трудової книжки, розписатись в отриманні якої він відмовився. Також повторно було запропоновано отримати під підпис наказ про звільнення та довідку-розрахунок, проте він відмовився. Вказаний акт було складено 13 травня 2024 року об 17:00 год.

Позивач у судових засіданнях не заперечував вказаних обставин, що він дійсно спочатку відмовився отримувати трудову книжку, а потім пізніше, повернувшись ввечері до ТОВ «Селтік» отримав оригінал трудової книжки, проте, все це відбувалось 22 липня 2024 року, а не 13 травня 2024 року, як написано а актах.

Відповідно до довідки від 4 листопада 2024 року № СТ000000010, яка підписана головним бухгалтером Н. Зварич та директором Піддубною З. ОСОБА_1 працював у ТОВ «Селтік» з 18 січня 2024 року по 13 травня 2024 року на посаді водія автотранспортних засобів (сміттєвоз ТПВ) та за цей період отримав дохід у розмірі 54905,89 грн. Зокрема у травні 2024 року йому було нараховано 10611,45 грн, з яких оклад по дням 4175,93 грн, місячна премія - 3000 грн, компенсація відпусток за 8 днів 3435,52 грн, всього до виплати 8542,22 грн.

Позивач не заперечував факту отримання коштів від відповідача у травні 2024 року, проте вказав, що сума була більше, ніж вказано у довідці. Будь-яких доказів на підтвердження вказаного суду від сторони позивача надано не було, зокрема довідку банку про надходження коштів на карту позивача.

Так, згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Як вбачається з наданих суду документів, позивачем подано заяву про звільнення 13 травня 2024 року, в якій зазначено про бажання припинити трудові відносини із відповідачем з 13 травня 2024 року. Вказаний факт, зокрема проставлення на такій заяві свого підпису, позивачем не заперечувався та не оспорювався, як не заперечувався той факт, що він перед підписанням заяви ознайомився з її змістом (сторонами не заперечувався факт, що текст самої заяви був написаний не особисто позивачем, а іншим працівником товариства) та бачив, що дата звільнення вказана як «13 травня 2024 року».

Крім того, позивач підписав наказ про звільнення від 13 травня 2024 року, зокрема в графі «ознайомлений» проставив свій підпис, що також не заперечувалось позивачем.

В той же час, позивач зазначав, що його звільнити «заднім» числом, а фактично він продовжував виконувати свою роботу до 22 липня 2024 року, поки добровільно не повідомив про своє звільнення через неналежні, на його думку, умови праці.

Частинами першою, другою статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

На підтвердження факту продовження трудових відносин позивач долучив до матеріалів справи скріншоти із застосунку «вайбер», а саме переписки позивача із певними особами (за його словами логістами відповідача), яка містить фото сміттєвих баків та сміттєвоза та зазначення певних адрес.

Судом у судовому засіданні було досліджено мобільний телефон, наданий позивачем, в якому знаходиться відповідний застосунок «вайбер» та переписка із особами, скріншоти якої долучено до позовної заяви. Поряд з цим, не дивлячись на те, що така переписка датована 18, 19 та 22 липня 2024 року, суд не вважає їх належним доказом, на підтвердження заявлених позивачем вимог, оскільки адресатом переписки зазначені або «Толик Бровари» або номер телефону « НОМЕР_1 » та суду не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження того, що вказані адресати є/були працівниками відповідача та виконували на той час трудові обов`язки.

Серед іншого, судом було допитано як свідків колишніх працівників ТОВ «Селтік» ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , які також працювали з позивачем та звільнились з посад пізніше позивача, та які підтвердили той факт, що позивач працював влітку у ТОВ «Селтік» та у травні не звільнявся. Суд враховує, що на час допиту вказаних осіб, вони вже не були працівниками відповідача, а отже не були від нього залежні.

При цьому, суд критично відноситься до показань свідків позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , враховуючи, що вказані особи на цей час працюють у відповідача, та, відповідно, є залежні від нього, а також з урахуванням певних розбіжностей між їх свідченнями та долученими представником відповідача письмовими доказами.

Зокрема, свідки позивача чітко запам`ятали дату звільнення позивача, а саме 13 травня 2024 року, не дивлячись на те, що до моменту їх допиту судом з того часу минуло 8 місяців, Також суд враховує, що за показами свідка ОСОБА_5 , яка є логістом у відповідача та координує дії водіїв сміттєвозів вбачається, що ОСОБА_1 13 травня 2024 року повернувся на підприємство посеред рейсу не закінчивши маршрут і це було в обід, приблизно 13 год. Вказану обставину підтвердив і інший водій ОСОБА_7 , якого ОСОБА_5 викликала на роботу для завершення маршруту позивача. При цьому, як вбачається із наданого акту відповідача від 13 травня 2024 року, ОСОБА_1 об 11:00 год в кабінеті бухгалтера підприємства відмовився від отримання трудової книжки, а згідно із змісту подорожнього листа від 13 травня 2024 року ОСОБА_1 виїхав з гаражу о 19:00 год, а повернувся до гаражу о 9:00 год, фактичний час -14 год, здійснив їздок з вантажем 3, перевезено всього 27,4 тон. Свідок ОСОБА_7 зазначив, що коли він приїхав на роботу, то сів за кермо автомобіля, на якому працював позивач та йому був виданий окремий подорожній лист, в той же час, представником відповідача не було надано суду копії відповідного подорожнього листа для підтвердження вказаних обставин.

Також судом із допиту свідків позивача було встановлено, що автомобілі, на яких здійснювали рейси водії буди закріплені за ними, тобто вони весь час їздили на одному й тому ж транспортному засобі, якщо він був справний та відповідальна особа - механік допускав його на рейс. Зокрема свідок ОСОБА_5 (логіст) вказала, що ОСОБА_1 їздив спочатку на автомобілі із номером «НОМЕР_4», а пізніше із номером «НОМЕР_5». Представником відповідача суду були надані копії подорожніх листів за травень 2024 року (до 13 травня 2024 року), з яких вбачається, що весь цей час ОСОБА_1 виконував рейси на автомобілі з номерним знаком НОМЕР_2 , в той же час, на підтвердження своїх тверджень та інформації вказаної у листі від 29 січня 2025 року № 29/01 щодо того, що у період з 14 травня 2024 року по 22 липня 2024 року на підприємстві відсутні дорожні листи на виконання рейсів позивачем на транспортних засобах товариства, представником відповідача не було надано дорожніх листів на автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2 , з яких можливо б було встановити, що вказаним транспортним засобом керував у період з 14 травня 2024 року по 22 липня 2024 року інший водій/водії.

Також суд звертає увагу на те, що всі надані представником відповідача подорожні листи за травень 2024 року не містять підпису водія ОСОБА_1 у відповідних графах: «здав», «прийняв», а половина з них не містить також інформації про кількість здійснених їздок та перевезених тон.

Суд також враховує, що представником відповідача не було надано суду доказів того, що після звільнення позивача відповідно до його заяви від 13 травня 2024 року, на його місце (посаду) було запрошено іншого працівника, що, відповідно до частини другої статті 38 КЗпП України є підставою для звільнення його за раніше поданою заявою при продовженні виконання ним своїх трудових обов`язків.

Суд зазначає, що у правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеною і більш економічно слабкою стороною, тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною.

Також суд враховує, що з обставин справи вбачається, що всі докази (документи) на підтвердження/спростування виконання позивачем роботи після 13 травня 2024 року, враховуючи специфіку роботи позивача (водій сміттєвоза ТВП), перебувають саме у володінні відповідача, який, з урахуванням обраної ним лінії захисту у цій справі, вирішував які саме з них надати для суду, в той час як позивач, з огляду на його освіту та юридичну грамотність, був обмежений у можливості збирання, зберігання, тощо доказів виконання ним трудових обов`язків після подання заяви про звільнення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що позивач, написавши заяву про звільнення від 13 травня 2024 року, продовжив виконувати свої трудові обов`язки до 22 липня 2024 року, а отже в силу частини другої статті 38 КЗпП України, за відсутності запрошення з 14 травня 2025 року на його місце іншого працівника, відповідач не мав права його звільняти, а тому позовні вимоги в частині зміни дати звільнення підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача заробітної плати за червень та липень 2024 року у розмірі 39000 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Отже, підставою виплати заробітної плати є наявність трудових відносин між сторонами, які в свою чергу виникають шляхом укладення між сторонами трудового договору.

Відповідно до наказу про прийняття на роботу позивача від 17 січня 2024 року № СТ 00000002а- ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «Селтік» з 18 січня 2024 року у транспортний відділ на посаду водія автотранспортних засобів (сміттєвоз ТПВ), із окладом 9100 грн.

У позовній заяві позивачем наведений розрахунок суми, заявленої ним до стягнення, відповідно до якої за червень місяць відповідач заборгував позивачу заробітну плату у розмірі 10500 грн, а за липень 2024 року - 28500 грн, при цьому вказані розрахунки не підтверджені жодним належним та достатнім доказом, а у судовому засіданні позивач вказав, що це приблизні його розрахунки.

Тому, враховуючи розмір окладу позивача 9100 грн, з огляду на кількість відпрацьованих у червні та липні робочих днів за графіком 6 днів на тиждень (такий графік не спростовувався представником відповідача, та визнавався ним, з урахуванням наданої довідки від 4 листопада 2024 року № СТ000000010 та розрахункового листа за травень 2024 року), суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заробітна плата у розмірі 15503,70 грн (9100 грн за червень + 6403,70 грн за липень (вирахувано пропорційно до кількості відпрацьованих дній у місяці -19). При цьому, судом не враховуються можливі місячні премії, оскільки нарахування та виплата премій працівнику є правом, а не обов`язком роботодавця.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, а також з урахуванням викладених судом вище норм права та обставин, встановлених під час розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн за задоволену вимогу про стягнення заробітної плати, з урахуванням того, що в цій частині вимог позивач був звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 76-81,141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтік" про зміну дати звільнення у трудовій книжці та стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Селтік» внести зміни до запису № 10 трудової книжки ОСОБА_1 , зазначивши дату його звільнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Селтік» як «22 липня 2024 року».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Селтік» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за червень та липень 2024 року у розмірі 15503,70 грн та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Селтік» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Селтік», 02090, м. Київ, вул. Алматинська, 8,

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2025 року.

Суддя: К.В. Шаповалова