Справа № 342/1218/24
Провадження № 2/342/89/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Андріюк І.Г.,

з участю:

секретаря судового засідання Лукасевич М.М.,

Малик Г.В., Сьомкайло І-М.І.

представника позивачки-

відповідачки адвоката Бігун В.П.,

представника відповідачки

-позивачки адвоката Репала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні у режимі відеоконференції з представником позивачки-відповідачки адвокатом Бігун Вікторією Петрівною, представником відповідачки-позивачки адвокатом Репалом Олексієм Олександровичем цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Бігун Вікторія Петрівна, до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Репало Олексій Олександрович, до ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Бігун Вікторія Петрівна, про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,

в с т а н о в и в:

Адвокат Бігун В.П. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовомв інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та просить визнати за позивачкою право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Позовні вимоги представник позивачки мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивачки ОСОБА_3 . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 05 вересня 2013 р. від імені ОСОБА_3 був посвідчений заповіт Чортовецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. За вищевказаним заповітом усе належне йому майно, де б воно не знаходилось, а також все те, на що він за законом буде мати право заповів своїй онуці, позивачці.

Господарство, в якому проживав померлий ОСОБА_3 , станом на 15.04.1991 відносилося до суспільної групи «колгоспний двір». В ньому, крім померлого, проживала дружина - відповідачка ОСОБА_4 .

Таким чином, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування мали померлий ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_2 , частка кожного з них становила по 1/2.

З метою оформленням спадщини ОСОБА_1 звернулась до Городенківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, 04 квітня 2024 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки не визначені частки між членами колишнього колгоспного двору.

За викладених обставин позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30.09.2024 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

04.12.2024 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Бігун В.П. через систему «Електронний суд» надіслала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, з доказами надіслання її копії відповідачці, та просить визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

У заяві про збільшення позовних вимог представник позивачки покликається на те, що 09 жовтня 2024 року судом отримано копію спадкової справи, заведеної за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Як вбачається із заяви відповідачки ОСОБА_2 від 09 липня 2015 року остання відмовилась від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , а тому позивачка вважає, що має право успадкувати не 1/2 частки житлового будинку з будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а житловий будинок з будівлями та спорудами в цілому.

12.12.2024 адвокат ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» звернувся до суду із зустрічним позовомв інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та просить визнатиза ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов мотивований тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 . Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у даному господарстві були зареєстровані: голова сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Отже, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної власності по 1/2 частці, як колишнім членам цього колгоспного двору.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. 05.09.2013 від імені ОСОБА_3 був посвідчений заповіт, яким усе належне йому майно він заповів своїй онуці відповідачці за зустрічним позовом ОСОБА_1 . До складу спадщини ОСОБА_1 входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , а тому відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1 не може бути успадкований даний житловий будинок в цілому.

Ухвалою суду від 13.12.2024 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 17.12.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивачки-відповідачки ОСОБА_1 адвокат Бігун В.П. підтримала позовні вимоги, просила задовольнити.

Представник відповідачки-позивачки ОСОБА_2 адвокат Репало О.О. підтримав зустрічні позовні вимоги з наведених підстав, зустрічний позов просив задовольнити повністю, вимоги первісного позову визнав частково.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивачки-відповідачки ОСОБА_1 адвоката Бігун В.П., представника відповідачки-позивачки ОСОБА_2 адвоката Репала О.О., дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56.

Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 02 липня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 102 від 14 червня 1989 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 . Дане домоволодіння зареєстроване в бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 та записано в реєстрову книгу за реєстрованим № 208.

Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 06.12.1976 № 1514-ІХ село Чортовець перейменовано на село Назаренкове; згідно Постанови Президії Верховної Ради України № 3278-ХІІ від 11.06.1993 селу Назаренкове відновлено колишнє найменування - село Чортовець, що стверджується копією довідки № 193, виданої 23.02.2024 Чортовецьким старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 83762 від 22.01.2025, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що в реєстровій книзі № 1 під реєстровим № 208 за ОСОБА_3 , як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності, виданого 02.07.1989 виконкомом Городенківської районної Ради на підставі рішення № 102 від 14.06.1989.

У с. Чортовець вважати правильною назву АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою № 711, виданою 12.12.2024 Чортовецьким старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Копією витягу з погосподарської книги Чортовецької сільської Городенківського району Івано-Франківської області за 1991-1995 роки, виданою Чортовецьким старостинським округом Городенківської міської ради, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по АДРЕСА_1 , - колгоспний двір.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату.

Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Станом на 15.04.1991 у домогосподарстві колгоспному дворі за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: голова колгоспного двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується копією довідки № 194, виданої 23.02.2024 Чортовецьким старостинським округом Городенківської міської ради.

З наведеного слідує, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні.

За заповітом, посвідченим 05 вересня 2013 р. секретарем Чортовецької сільської ради Городенківського району, зареєстрованим в реєстрі за № 105, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 , все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, в тому числі: житловий будинок з усіма господарськими спорудами та земельними ділянками, що належать до нього за адресою АДРЕСА_1 ; грошові заощадження; земельні ділянки (паї) за державними актами на його ім?я; майнові паї і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право заповів своїй онучці ОСОБА_1 , 1990 р.н. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 55585489 (номер в реєстрі нотаріальних дій 105), що стверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36296549, виданого 11.01.2014 Івано-Франківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 79 років у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, актовий запис № 4 від 19 січня 2015 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19.01.2015 виконкомом Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Оскільки ОСОБА_3 помер після ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним проживала дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується копією довідки № 1221, виданої 03.06.2015 Чортовецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області.

Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є онукою спадкодавця ОСОБА_3 та відповідачки-позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується копіями: повторного свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, де зазначено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , актовий запис за № 5 від 11 квітня 1990 р.; свідоцтва про народження батька позивачки-відповідачки серії НОМЕР_3 , виданого 30 березня 1960 р., де вказано, що батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , актовий запис № 18 від 07 березня 1960 р.

Батько позивачки-відповідачки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 у с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 3 від 15 січня 2016 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 15.01.2016 виконкомом Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

Із копії спадкової справи № 139/2015, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (03.06.2015). Копією Витягу № 40562572 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 03.06.2015 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 57524451 (номер у нотаріуса 139), спадкодавець ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідачці-позивачці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час смерті чоловіка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) виповнилося 75 років. Відповідно до ст.75 СК України, ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона вважається непрацездатною особою.

Як непрацездатна вдова спадкодавця, відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , маючи відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України право на обов`язкову частку у спадщині, заповідану позивачці, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (09.07.2015) подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом (від одержання обов`язкової частки у спадщині) на користь онучки ОСОБА_1 , 1990 р.н.

Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю ОСОБА_3 майно одержала позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом.

Те, що позивачка-відповідачка ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем до спадкового майна за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідчить копія довідки № 365/02-14, виданої 13.02.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , прийнявши спадщину після смерті діда ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, 26.11.2015 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця. Їй державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори 26.11.2015 видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 1081 та за № 1082, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами: 0,1054 га, кадастровий номер :09:001:0158; 0,8989 га, кадастровий номер :09:002:0165, що належали померлому на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії: ЯЖ № 574535 та ЯЖ № 565046. 12.04.2016 позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 275, на кошти, що належали померлому на підставі довідки № 9-071350/194 від 22 березня 2016 р.

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_3 входить також 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому, як члену колишнього колгоспного двору.

Підставою звернення позивачки-відповідачки до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 966/02-31 від 04 квітня 2024 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був ОСОБА_3 , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого 05.03.2024, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1960 р., господарські будівлі та споруди в 1960, 1964, 1966, 1991 роках.

Ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами літ. «А» загальною площею 65,0 кв.м, житловою площею 37,8 кв.м, господарських будівель і споруд, що розташовані за вищевказаною адресою, станом на 15.03.2024 становить 130000 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я».

Для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 була виділена земельна ділянка площею 0,25 га, про що свідчить копія довідки № 68, видана 10.01.2024 Чортовнцьким старостинським округом Городенківської міської ради.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004, державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 404246614, сформованої 18.11.2024, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Досліджені судом докази підтверджують, що ОСОБА_3 , як голові колгоспного двору, 02.07.1989 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому та відповідачці-позивачці ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному, як членам колишнього колгоспного двору.

Суд звертає увагу на те, що різне написання найменування вулиці, де розташований спірний житловий будинок, а саме: « АДРЕСА_1 » та « АДРЕСА_1 » спростовується інформацією, наданою 12.12.2024 Чортовецьким старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, з якої слідує, що у АДРЕСА_1 вважати правильно АДРЕСА_1 .

Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті діда ОСОБА_3 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлого у ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Також судом встановлено, що відповідачка-позивачка ОСОБА_2 правомірно набула право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняла дій, що можуть свідчити про її відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою ОСОБА_1 права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення.

На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 76, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Бігун Вікторія Петрівна, до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Репало Олексій Олександрович, до ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Бігун Вікторія Петрівна, про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

- позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;

- представник позивачки-відповідачки адвокат Бігун Вікторія Петрівна, адреса робочого місця адвоката: вул. Галицька, 43Б, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ;

- відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ;

- представник відповідачки-позивачки адвокат Репало Олексій Олександрович, адреса робочого місця адвоката: вул. Героїв Крут, буд.49, смт Ланчин, Надвірнянський район, Івано-Франківська область,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Повний текст судового рішення складено 27.02.2025.

Суддя: Андріюк І.Г.