Віньковецький районний суд Хмельницької області
Провадження № 2/670/69/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року селище Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мамаєва В.А.

за участю секретаря судового засідання Кушнір О.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги наступним. У березні 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була укладена усна угода позики, згідно якої позивач передала відповідачу у борг 1500 доларів США, що еквівалентно 61845 грн на день подачі позову. Також аналогічна угода була укладена між сторонами 31 травня 2024 року, згідно якої позивач передала відповідачу 1000 доларів США, що еквівалентно 41230 грн. На даний час в рахунок погашення заборгованості відповідач повернув позивачу 100 доларів США, що еквівалентно 4123 грн. Починаючи з липня 2024 року ОСОБА_1 неодноразово в усній формі вимагала повернути борг, але відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. На даний час наявна заборгованість у розмірі 2400 доларів США, що еквівалентно 98952 грн. 20 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області з заявою щодо протиправних дій ОСОБА_3 13 вересня 2024 року позивач отримала відповідь, в якій зазначалось, що в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин та рекомендовано звернутись до суду із цивільним позовом. У довідці про результати перевірки інформації РУП ГУНП в Хмельницькій області від 13.09.2024 року зазначається, що за результатами проведеної перевірки із змісту звернення встановлено, що заявниця позичала грошові кошти на загальну суму 2400 доларів колишньому зятю ОСОБА_3 , який їх не повертає. В подальшому, задля встановлення всіх обставин звернення працівниками РУП здійснювався телефонний дзвінок до ОСОБА_3 , в ході якого останній повідомив, що грошові кошти, які він позичав у ОСОБА_1 , пішли на його дитину та її внучку, також додав, що надати письмові пояснення не в змозі, оскільки перебуває поза межами м. Хмельницького. 23 жовтня 2024 року позивачем була направлена письмова вимога про повернення позики до відповідача, яка відповідачем проігнорована. Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 2400 доларів США.

24.12.2024 року ухвалою судді у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

03.02.2025 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позов ОСОБА_1 у якому позовні вимоги не визнав та вказав, що ніяких коштів від ОСОБА_1 він не отримував, ніякої усної угоди позики він з позивачем не укладали та ніякі кошти він їй не повертав. Надана позивачем вимога і квитанція про відправлення не свідчить про отримання відповідачем даної вимоги, яку він не отримував. Вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки зазначені позивачем обставини, ґрунтуються на припущеннях, посилаючись на усну домовленість, позивач не підтвердила своє право вимагати від ОСОБА_3 виконання боргового зобов`язання. Просить відмовити повністю у задоволені позовних вимог ОСОБА_1

13.02.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що у листопаді 2022 року, а не у березні 2023 року, позичила зятю ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1500 доларів США. Вказані кошти просила надати ОСОБА_4 , який особисто і передавав грошові кошти ОСОБА_3 . З ОСОБА_3 оговорила умови договору позики, за яким ОСОБА_3 повинен був повернути позику через 1 рік 5 місяців по 100 доларів США щомісяця. Також у травні 2024 року вона дала у борг ОСОБА_3 1000 доларів США. Гроші зняла у відділенні банку м. Хмельницький і у присутності своєї доньки ОСОБА_5 передала ОСОБА_3 1000 доларів США. За вказаним договором позики сторони не оговорювали строки повернення позики, але домовились, що він поверне кошти якомога скоріше. ОСОБА_3 повернув лише 100 доларів США. На даний час відповідач не повернув 2400 доларів США та ухиляється від виконання свого зобов`язання.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та вказала, що відповідно норм ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору може бути представлена розписка або інший документ, який засвідчує передання позичальнику визначеної грошової суми. Відповідач не укладав із позивачем договорів позики. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач стверджує, що у листопаді 2022 року уклала з відповідачем договір позики в усній форму за яким передала відповідачу 1500 доларів США, а 31.05.2024 року уклала з відповідачем договір позики в усній формі за яким передала відповідачу 1000 доларів США. На підтвердження вказаних обставин позивач надала докази: показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , лист АТ КБ «Приватбанк» від 08.09.2024 р. та довідку про результати перевірки інформації, викладеної у звернені ОСОБА_1 від 13.09.2024 р.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що у листопаді 2022 року його колега ОСОБА_1 попросила позичити її зятю - ОСОБА_3 гроші на купівлю автомобіля. Він особисто зустрівся із ОСОБА_3 та передав йому 1500 доларів США у позику, які останній мав повертати йому частинами протягом півтора року. Він був позикодавцем, оскільки передав у борг ОСОБА_3 свої грошові кошти і останній повинен був повернути їх саме йому в обумовлений ними строк.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що є донькою позивачки. Із ОСОБА_3 вони проживали у шлюбі. У листопаді 2022 року її мати надала в борг ОСОБА_3 1500 доларів США. Знає, що мати попросила свого знайомого ОСОБА_4 передати цю суму коштів відповідачу, особисто під час передачі коштів вона присутня не була. У травні 2024 року вона дізналась, що чоловік має борги, які накопичились в результаті отриманих ним мікрозаймів. Між ними виникла сварка та вони вирішили попросити грошей у борг у матері чоловіка, однак та їм відмовила. Тоді ОСОБА_3 попросив у борг гроші у її матері ОСОБА_1 . Мати разом з ними поїхала до відділення банку біля залізничного вокзалу, зняла із рахунка 1000 доларів США та передала ОСОБА_3 .

Згідно довідки про результати перевірки інформації, викладеної у звернені ОСОБА_1 , складаної 13.09.2024 р. ДОП СДОП ВХ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенантом поліції Морозовським І., 20.08.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про вчинення протиправних дій з боку ОСОБА_3 . Із змісту звернення встановлено, що заявниця позичала грошові кошти 2400 доларів колишньому зятю - ОСОБА_3 , який їх не повертає. За результатами перевірки заяви ОСОБА_1 підстав для внесення відомостей до ЄРДР не встановлено. Згідно усних пояснень ОСОБА_3 , наданих у телефонному режимі, грошові кошти, які він позичав у ОСОБА_1 , пішли на його дитину та її внучку, письмові пояснення надати не в змозі, оскільки перебуває поза межами м. Хмельницького. У даному випадку вбачаються ознаки цивільно правових відносин у зв`язку з чим заявниці рекомендовано звернутися до суду з позовом.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 08.09.2024 р. ОСОБА_1 31.05.2024 року у відділенні «Хмельницьке № 2» м. Хмельницький вул. Шевченка, 64, отримала готівкові кошти в сумі 1000 доларів США.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, аналіз змісту норми ст. 638 ЦК України, дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку та у разі якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Тому недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена ч. 1 ст. 1047 ЦК України, не має наслідком його недійсність, але на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Таким чином, позивач, як позикодавець, повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання договорів позики.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд першої інстанції повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт наявності позики, і його умов. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15; від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17; від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 та постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 583/610/16-ц.

Відсутність у позивача права вимагати у відповідача виконати договір позики 1500 доларів США підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що саме він був позикодавцем і передав відповідачу свої кошти у розмірі 1500 доларів США, а останній зобов`язався повернути ці кошти саме йому. Позивачем на виконання вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення даного договору позики не надана розписка відповідача (позичальника) або інший документ, який посвідчує передання нею відповідачу 1500 доларів США.

Що стосується договору позики від 31.05.2024 р. у сумі 1000 доларів США, то на підтвердження укладення вказаного договору позики суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_5 , як неналежний доказ (ч. 2 ст. 78 ЦПК України), оскільки підтвердження обставин укладення договору позики (його умов та факт передачі коштів відповідачу) у разі недодержання письмової форми договору відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України повинно бути підтверджене саме розпискою позичальника або іншим документом, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

При цьому, факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, оскільки факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц.

Довідка про результати перевірки інформації, викладеної у звернені ОСОБА_1 від 13.09.2024 р., складена працівником поліції, також не є доказом укладення договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем, а також не підтверджує факт передачі грошових коштів відповідачу.

Так, у постанові Верховного суду від 01.03.2023 року у справі № 354/1006/19, суд дійшов до правового висновку про те, що рапорт, адресований начальнику поліції, не може бути підтвердженням договірних зобов`язань між позивачем та його братом, оскільки на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У справі такі документи відсутні. За таких обставин, врахувавши, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики, суди обґрунтовано відмовили у стягнені суму боргу.

Лист АТ КБ «Приватбанк» від 08.09.2024 р., наданий позивачем як доказ, підтверджує лише факт отримання позивачем у відділенні банку певної суми коштів, але жодним чином не підтверджує факту укладення між сторонами договору позику та передання позивачем грошових коштів відповідачу.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом встановлено, що позивачкою всупереч вимог ст. ст. 1046, 1047 ЦК України не надано належних та допустимих доказів укладення між нею та ОСОБА_3 договорів позики, а також факту передання позивачкою та отримання відповідачем грошових коштів, а тому суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим і у його задоволені необхідно відмовити.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі статей 207, 218, 626, 628, 638, 1046, 1047, керуючись ст. ст. 12, 78, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлене 28.02.2025 року.

Суддя В.А. Мамаєв