Провадження № 6/344/39/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання Комуніцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву заступника начальника Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грещук Юлії Зіновіївни, в інтересах ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи : ОСОБА_2 , про зміну способу та порядку виконання рішення суду

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грещук Ю.З., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з заявою, у якій змінити спосіб та порядок виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.03.2024 у справі №344/24144/23, а саме відібрати дитину та передати батькові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначено, судом зобов`язано відповідачку повернути дитину до місця її постійного проживання в Угорщині. У частині вимог « якщо відповідач відмовиться повертати малолітню ОСОБА_4 до Угорщини, відібрати дитину і передати її батькові для забезпечення повернення» судом не задоволено, оскільки вона стосувалась неіснуючого майбутнього із застосуванням умовностей, як можуть виникнути та стосуватись питань виконання рішення.

Рішення суду знаходиться на примусовому виконанні. Зокрема, ухвалою суду від 09.01.2025 постанову старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Береговського Т.С. від 03.12.2024 про закінчення виконавчого провадження №76157738 ( з тих підстав, що боржником рішення суду не виконано та 27.11.2024 направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення визнано неправомірною, скасовано.

З переліку вчиненого державним виконавцем не вбачається вчинення дій, спрямованих на реальне виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Водночас, заходи та дії зобов`язального характеру не призвели до фактичного виконання рішення, а відповідач своїми діями навмисно та свідомо продемонструвала, що відмовляється від виконання рішення суду, у зв`язку з чим наразі дитину не повернуто до її постійного місця проживання в Угорщині.

Представник заявника (позивача) у судовому засіданні вимоги заяви підтримала з мотивів, що викладені письмово.

Відповідач та його представник - адвокат Савчук Р.Р. проти скарги заперечили з мотивів, що викладені письмово. Зокрема, зазначили, що заява позивача має на меті змінити зміст судового рішення, що є недопустимим. Можливість відібрання дитини визначені у ч.1 ст. 162, ст. 170 СК України, тобто на підставі окремого позову одного із батьків, на користь якого буде ухвалено рішення суду. Однак, на даний час такого рішення не має. Вирішення такої вимоги у спосіб зазначений позивачем є неможливим. Разом з тим, у контексті таких вимог є обов`язковою участь у розгляді органу опіки та піклування.

Крім цього, рішення суду ОСОБА_2 не було виконано з поважних причин, так як у Лаури діагностовано захворювання «Розлад аутистичного спектру», а тому дитина потребує відповідного обстеження, лікування та занять із психологом. Про наведені факти відповідач повідомляла орган державної виконавчої служби.

Вислухавши пояснення учасників розгляду, перевіривши матеріали цивільної справи, дослідивши письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку:

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/24144/23 позов задоволено частково- визнано незаконним переміщення та утримання ОСОБА_2 , на території України малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до місця її постійного проживання АДРЕСА_1 . Разом з тим, таким рішенням суду також зазначено «Що стосується позовних вимог про те, що «якщо відповідачка відмовиться повертати дитину до Угорщини, то відібрати дитину та передати батьку», то такі до задоволення не підлягають, оскільки вони стосуються не існуючого можливого майбутнього, із застосуванням умовностей, що можуть виникнути і стосуються питань виконання рішення. Тобто предмету цих вимог на час ухвалення рішення не існує».

Рішення суду оскаржувалось відповідачкою в апеляційному та касаційному порядку та залишено без змін. Позивачем рішення не оскаржувалось.

27.09.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 27.09.2024 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. 27.06.2024 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

11.10.2024 державним виконавцем, згідно акту державного виконавця встановлено, що при виході за адресою рішення (виконавчий лист) №344/24144/23, щодо зобов`язання повернути малолітню дитину до місця її постійного проживання не виконано.

Відповідачем ( боржником) надавалось пояснення державному виконавцю з приводу виконання рішення суду ( 11.10.2024).

27.11.2024 сформовано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, за ст.382 КК України, складено постанову про закінчення виконавчого провадження керуючись п. 11 ч. 1 ст. 39 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.01.2025, скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє заступник начальника Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грещук Юлія Зіновіївна, заінтересовані особи: Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Береговського Т.С. задоволено. Визнано постанову старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Береговського Т.С. від 03.12.2024 про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №76157738 неправомірною та скасовано. Зобов`язано державного виконавця відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/24144/23, виданого 25.09.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Ухвала набрала законної сили.

Зокрема, у межах розгляду скарги на постанову про закінчення виконавчого провадження, судом встановлено, що «оскаржувана постанова від 03.12.2024 про закінчення виконавчого провадження винесена державним виконавцем передчасно і за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення та вжиття ним вичерпних заходів щодо його виконання. З огляду на те, що наявні матеріали не свідчать про вжиття державним виконавцем всіх заходів, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» для виконання судового рішення, а також враховуючи відсутність у оскаржуваній постанові від 03.12.2024 належного обґрунтування передумов для її винесення, вона є такою, що підлягає визнанню незаконною та скасуванню».

Постановою старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції Береговським Тарасом Сергійовичем 04.02.2025 відновлено виконавче провадження ВП76157738 з виконання вищевказаного виконавчого листа на підставі ухвали суду про скасування постанови виконавчого провадження.

Після відновлення такого виконавчого провадження на час розгляду справи будь-яких виконавчих дій не вчинялось, спростування вказаному не надано.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"- стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами першою, другою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Так, за ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим ( ч. 3 ст. 435 ЦПК України)

З метою забезпечення своєчасного захисту та відновлення порушеного права особи ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений (постанова Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 523/16632/15-ц, постанова Касаційного цивільного суду від 6 червня 2018 року у справі №522/21465/15).

Отже, зміна способу та порядку виконання рішення суду - це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі статті 16 ЦК України. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

З наведених норм вбачається, що суд може змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин та тільки у випадку відкриття виконавчого провадження.

У даному випадку, не дочекавшись відновлення виконавчого провадження державним виконавцем, представник заявника звернулася із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду не розмежовуючи такі. Разом з тим, не зазначає та необгрунтовує обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, як того вимагає ст. 435 ЦПК України, посилаючись лише на те, що державний виконавець не змозі виконати рішення суду у відповідності до ст. 64 Закону України « Про виконавче провадження» ( норма стосується виключно відібрання дитини).

При цьому, вимоги про відібрання дитини, які заявляються і вирішуються судом з підстав ст. ст. 162, 163, 170 СК України, де є також обов`язковою участь органу опіки та піклування.

Суд звертає увагу, що предметом позову у справі №344/24144/23 було виключно повернення малолітньої дитини в порядку виконання державою Україна взятих на себе зобов`язань.

Судом вирішувався спір між сторонами, який не обґрунтовувався позивачем із посиланням на ст. ст. 162, 163, 170 СК України, тому також відсутні підстави для застосування положень процесуального закону про негайне виконання судового рішення.

Таким чином, зазначені вимоги заяви про зміну способу виконання рішення шляхом відібрання дитини - фактично не змінить спосіб виконання рішення, а змінить рішення по суті, в той час як вимоги про відібрання дитини оцінені та розглянуті судом. Однак, слід зазначити, що заявник тлумачить їх буквально та формально.

Також заявником не доведено використання абсолютно всіх можливих засобів для виконання рішення.

Більше того, саме примусове виконання рішення суду про зобов`язання боржника повернути дитину здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами, органами державної виконавчої служби ( п. 11 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2010 р. № 795)

У рішенні у справі «Хабровські проти України» від 17.01.2013 Європейський Суд встановив, що з огляду на обставини справи, а саме на те, що державними органами України було витрачено майже рік на прийняття рішення про повернення неповнолітньої дитини до Польщі та майже два роки для його виконання. Європейський суд встановив порушення державою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки дії державних виконавців були нескоординованими та формалістичними, неефективність виконання призвела до серйозного розриву сімейних зв`язків між заявником і дитиною.

Відповідно до змісту ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець є самостійним у прийнятті рішень та здійсненні ним дій у виконавчому провадженні.

Суд не має повноважень втручатися у діяльність виконавця та надавати йому роз`яснення чи вказівки, крім випадків прямо встановлених законодавством (наприклад, у випадках передбачених ч. 1 ст.451 ЦПК України).

Фактично, строк для добровільного виконання рішення боржником закінчився, а тому рішення підлягає примусовому виконанню відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміну способу і порядку виконання рішення суду саме за зазначеними підставами заявником шляхом виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.03.2024 у справі №344/24144/23, а саме відібрати дитину та передати батькові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст.16, 80, 82, 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У заяві заступника начальника Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грещук Юлії Зіновіївни, в інтересах ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи : ОСОБА_2 , про зміну способу та порядку виконання рішення суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повна ухвала -03.03.2025.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.