Справа № 133/4085/24
Провадження № 22-ц/801/580/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 рокуСправа № 133/4085/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

заявник товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 січня 2025 року, постановлене у складі судді Гуменюка О. О., у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в особі Вінницької філії, про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу, -

встановив:

У грудні 2024 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги розподілу природного газу в сумі 806,86 грн, та понесених витрат з оплати судового збору в розмірі 302,80 грн..

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 січня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

У апеляційній скарзі ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначену ухвалу суду скасувати ,а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності укладеного між сторонами договору розподілу природного газу; товариством до заяви про видачу судового наказу додано засвідчену копію заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 25 жовтня 2023 року, яка містить інформацію про те, що споживач ознайомився з умовами Типового договору розподілу природного газу, до якого боржник безпосередньо приєднався, а також розрахунок заборгованості за надані послуги з відображенням даних про обсяги споживання, зміну показників засобу обліку та суми проведених нарахувань з помісячним відображенням; судом не ураховано, що укладення договору розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору; подана ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заява про видачу судового наказу та додані до неї докази підтверджують право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 .

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч.1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, відповідно до ч.13ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у видачі судового наказу , суд першої інстанції виходив з того, що у поданій заяві відсутні належні докази безспірності вимог стягувача; між сторонами існує спір про право, який не може бути вирішений у порядку наказного провадження; заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України.

Колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може , виходячи з наступного.

Наказне провадження - один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

З заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, установленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути виданий, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Частиною 1 ст. 167 ЦПК України встановлено, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому ч.ч.5,6 ст. 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи-боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Статтею 163 ЦПК України встановлено вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, недодержання яких, як передбачено ч.1 ст. 165 ЦПК України, є безумовною підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч.3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного у письмовій (у тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

У ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» на підтвердження заявлених вимог надало до суду, зокрема, заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 25 жовтня 2023 року, підписану ОСОБА_1 , роздруківку Типового договору розподілу природного газу побутовим споживачам ,до якого приєдналась ОСОБА_1 у заяві; довідку про фінансовий стан споживача; довідку про фактичний обсяг споживання природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2023 року; розрахунок заборгованості за розподілений природній газ за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Згідно з п. 4 глави 3 VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або у друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до п. 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, оплати рахунку Оператора ГРМ та/ або документально підтверджене споживання природного газу.

Споживання газу боржником та укладення ним договору розподілу підтверджуються зміною показань газового лічильника, яка відображена у поданому заявником суду розрахунку заборгованості за спожитий природний газ, що судом першої інстанції не узято до уваги.

Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема, надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, які не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відтак, між ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» та боржником ОСОБА_1 укладено договір розподілу природного газу на умовах Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498.

Ураховуючи, що указаний договір є публічним, розміщеним на веб-сайті ТОВ «Газорозподільні мережі України», долучення його письмової копії до заяви про видачу судового наказу не вимагається.

Ба більше, споживання природного газу боржником, а відповідно й укладення договору, підтверджуються зміною показань газового лічильника, що відображена у поданому заявником розрахунку заборгованості за спожитий природний газ, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Відтак, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу є помилковим та безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини указав, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Ураховуючи викладене, підстави, визначені статтею 165 ЦПК України, для відмови у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу, відсутні.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, висновок суду про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу у цій справі відповідно до статті 165 ЦПК України є передчасним та помилковим, тому оскаржувану ухвалу слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвала про відмову у видачі судового наказу постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п.п. «в» п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» задовольнити.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 січня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський