Справа №173/2884/24
Провадження №2/173/235/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бурхана С.М.,

за участю: секретаря судового засідання Салтикової С.І.,

представника позивача, адвоката Романовської Т.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача, адвоката Богочової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_2 ,

представник позивача Романовська Тетяна Миколаївна,

до ОСОБА_1 ,

представник відповідача, адвокат Богачова Наталія Петрівна,

третя особа: Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі, Дніпропетровської області Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі, Дніпропетровської області Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2024 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що в період з березня 2018 року по травень 2020 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , але фактично ще з квітня 2019 року вони з Відповідачем припинили шлюбі відносини та рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2020 року шлюб між ними було розірвано.

В період шлюбу у позивача з відповідачем народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Питання щодо утримання дитини було вирішено рішенням Верхньодніпровського районного суду від 17.09.2019 року по справі № 173/1514/19, згідно якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно.

Також, 14 липня 2022 року за позовом відповідача рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області розмір аліментів було зменшено з 1/4 частини до 1/6 частини всіх його заробітку (доходу) але неменше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З часу винесення рішення про зменшення розміру аліментів суттєво змінилися обставини, через які позивач змушена звернутися до суду.

Позивач стверджує, що вона перебуває у дуже скрутному матеріальному положенні, так як донька ОСОБА_4 має серйозні захворювання, перебуває на "Д" обліку та потребує особливого підходу до способу життя і харчування, в зв`язку з цим значно збільшилися витрати на лікування, обстеження та харчування дитини. Середній заробіток позивача на місяць складає 10 000 три, яких недостатньо для належного утримання та лікування дитини.

Аліментів, які сплачує відповідач, сума яких складає 1700 грн. на місяць, також не вистачає. Додатково участі у фінансуванні дитини відповідач не приймає, незважаючи на те, що знає про потребу у цьому, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2024 року відкрито провадження у справі № 173/2884/24, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягала та просила змінити розмір аліментів, що стягуються з 1/6 на 1/3 частини заробітку (доходу) та стягнути додаткові витрати на утримання дитини.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали. Представник відповідача зазначила, що на їх думку позов є безпідставним, надуманим та таким що порушує права її клієнта, оскільки всі дії з боку позивача виконано через існування іншого позову.

Представник третьої особи Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі, Дніпропетровської області Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Розглянувши подані заяви і матеріали, вислухавши представника позивача, відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 06.05.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується копією відповідного рішення.

В період шлюбу у позивача з відповідачем народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 17.09.2019 року по справі № 173/1514/19, з ОСОБА_1 стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно.

Згідно долученої до позовної заяви копії виконавчого листа, виданого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області 22.08.2022 року, рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.07.2022 року, розмір аліментів було зменшено з 1/4 частини до 1/6 частини всіх його заробітку (доходу) але неменше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З копії довідок ЛКК № 139/107 від 03.05.2024 року та №162 від 17.11.2023 року, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на "Д" обліку, в зв`язку з чим потребує лікування та спеціального харчування.

Згідно копії довідки №121 від 31.05.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на обліку у лікаря гастроентеролога та потребує постійного лікування та індивідуального харчування

На лікування дитини, що включає в себе консультації лікарів, придбання ліків та лабораторні дослідження позивач в 2024 році витратила 13 236 грн. 48 коп., що підтверджується копіями фіскальних чеків, долучених до позовної заяви копіями відповідних лабораторних досліджень, електронних направлень, висновків та заключень лікарів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що після ухвалення рішення про зменшення розміру аліментів погіршився стан здоров`я дитини, внаслідок чого значно збільшилися витрати на її догляд та лікування.

Із долучених до матеріалів справи копій відповідних лабораторних досліджень, електронних направлень, висновків та заключень лікарів вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує постійного лікування і сплата позивачем ліків, лабораторних досліджень та консультацій лікарів є такими, що потребують постійної фінансової підтримки, оскільки дитина має захворювання, які в подальшому потребують лікування.

Таким чином судом встановлено, що змінився стан здоров`я дитини, що відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідач є чоловіком працездатного віку, будь-яких доказів втрати ним працездатності суду не надав та підтвердив, що має постійне місце роботи.

На заперечення позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів, відповідач зазначив, що розмір стягуваних раніше аліментів у розмірі 1/4 було зменшено за рішенням Верхньодніпровського районного суду до 1/6 частини через те, що позивач пішла на роботу, дитина досягла трьох років і відпали підстави для сплати аліментів на її утримання, а також те, що на його утриманні перебуває ще одна дитина, на утримання якої на даний момент відповідач також сплачує аліменти.

Відповідач спростовує доводи позивача про те, що він сплачує аліменти у розмірі 1 700 грн., а насправді розмір останніх складає 2 400 грн.

Проте в судовому засіданні відповідачем не доведено факту утримання ще однієї дитини та фактичного розміру сплачуваних аліментів в грошовій сумі, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 . У свою чергу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що регламентовано ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини та є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.

Представником відповідача у судовому засіданні надано довідки про доходи, із зазначенням суми сплачених аліментів, у період з 2019 по 2022 роки.

Довідка про доходи № 42 від 25.10.2024 року містить відомості про доходи та відрахування за аліменти з січня по червень 2022 року.

Таким чином, суд не бере до уваги надані довідки про доходи відповідача, оскільки як встановлено з матеріалів справи та підтверджено в судовому засіданні, на момент червня 2022 року з ОСОБА_1 стягувалися аліменти на утримання двох дітей та дружини, до досягнення дитиною трирічного віку, розмір яких рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.07.2022 року, було зменшено. Таким чином фактичний розмір доходів відповідача на даний час суду не відомий.

Тобто доводи відповідача про те, що він сплачує аліменти у розмірі 2 400 грн., не знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. На запитання про розмір доходів станом на даний час відповідач відповісти не зміг, повідомив лише про те, що він працює вахтовим методом, від чого розмір заробітної плати може змінюватися.

Суд також враховує, що звертаючись з позовом про збільшення розміру аліментів з 1/6 на 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, Позивач не обґрунтувала заявлений розмір аліментів, їх достатність та співрозмірність з огляду на життєві потреби.

З огляду на те, що відповідач є здоровою працездатною людиною, а також потребу дитини у лікуванні, спеціальному харчуванні, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, суд вважає, що аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з цим, суд, співмірно з обставинами справи враховує встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме частину витрат , в тому числі і на лікування, не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушить правил щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає таке.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

При цьому, істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

У постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд дійшов до наступних висновків щодо застосування ст. 185 Сімейного Кодексу України: «Згідно з вимогами частини першої статті 185СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У Постанові Верховного Суду № 56/14483/18 (провадження № 61-14531св19) від 29 січня 2020 року було зазначено, що «Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Позивачем доведено оплату додаткових витрат на лікування дитини.

Доводи представника відповідача про те, що на сьогоднішній день у провадженні суду знаходиться справа про визначення побачень батька з дитиною, через що на їх думку позивач почала звертатися з дитиною до лікарів не заслуговують на увагу з огляду на те, що позивачем додано довідки про знаходження дитини на "Д" обліку із зазначенням діагнозів та рекомендацій лікарів.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) роз`яснює, що присуджений розмір додаткових витрат на дитину не є незміннним, адже відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про зменшення розміру присуджених до стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини після істотної зміни або припинення обставин (одужання або істотне покращення стану здоров`я його дитини), які стали підставою для задоволення позову.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір», а також задоволення позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного відповідно до ст.ст. 185, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі, Дніпропетровської області Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину- задовольнити частково.

2. Збільшити розмір аліментів, стягуваних із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.07.2022 року по цивільній справі № 173/247/22 (провадження №2/173/353/2022) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_3 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) але неменше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) але неменше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

3. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_3 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на оплату лікування дитини у розмірі 6618 грн. 24 коп.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір в дохід держави у сумі 1211 грн. 20 коп.

6. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03.03.2025 року.

Суддя С.М. Бурхан