Провадження № 2/641/397/2025 Справа № 641/2731/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Онупко М.Ю.,

за участю секретаря Робочої М.Р.,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він є особою з інвалідністю з дитинства 3 групи, перебував з відповідачем у трудових відносинах, з 31.05.2016 року - 30.11.2020 року і займав посаду провідного юрисконсульта, а з 01.12.2020 року по 25.04.2024 року начальника юридичного відділу Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". 25.04.2024 року в зв`язку тривалою і значною заборгованістю підприємства з виплати йому заробітної плати та інших належних виплат він був вимушений звернутися до директора підприємства з заявою вих. № 25/04/24-1 від 25.04.2024 року про звільнення з займаної посади начальника юридичного відділу Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за ч.3. ст.38 КЗпП.

Відповідно до його заяви про звільнення з 25.04.2024 року особисто звертався до директора підприємства в день звільнення провести повний розрахунок тривалої заборгованості з заробітної плати з жовтня 2023 року і виплатити йому в повному обсязі заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати з жовтня 2023 року по день звільнення 25.04.2024 року, компенсацію за невикористану відпустку, обов`язкову виплату вихідної допомоги та всі належні суми (грошові кошти) відповідно до діючого законодавства України. Також в заяві про звільнення 25.04.2024 року він звертався до відповідача з проханням відправити цінним листом з описом на його поштову адресу: АДРЕСА_1 належним чином оформлені паперові документи: трудову книжку, наказ про звільнення та письмове повідомлення про нараховані суми (грошові кошти), належні йому (працівникові) при звільненні. Його звернення відповідачем було проігноровано.

Позивач зазначив, що на його думку, звільнення за ч.3. ст.38 КЗпП з займаної посади начальника юридичного відділу Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" відповідно до Наказу№18/ВК (з підписом посадової особи) є фактичним підтвердженням тривалого і систематичного порушення трудового законодавства та умов трудового договору (з жовтня 2023 року) по виплаті йому заробітної плати та інших належних виплат. В день звільнення 25.04.2024 року відповідно до Наказу №18/ВК і станом на 01.05.2024 року в день подання заяви до суду не була виплачена тривала заборгованість з жовтня 2023 року заробітної плати, не була виплачена компенсація за невикористану відпустку, не виплачені жодні обов`язкові виплати вихідної допомоги та всі належні позивачу суми (грошові кошти) відповідно до діючого законодавства України.

Підприємством в день звільнення 25.04.2024 року позивачу не було надано довідку про його середній заробіток обчислений відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ №486 від 26.04.2022 року та № 957 від 08.09.2023 року). Також посадовою особою Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за заявою позивача від 25.04.2024 року і в день подання позовної заяви 01.05.2024 року йому не було надано електронного листа з підписом, або належно завіреного паперового документа, а саме: письмового повідомлення про нараховані суми (грошові кошти), належні йому (працівникові) (при звільненні саме 25.04.2024 року) в обов`язковому порядку повинні нарахувати і виплатити працівнику обов`язкову компенсацію втраченої частини заробітної платні у зв`язку з тривалою заборгованістю з жовтня 2023 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050 (з подальшими змінами і доповненнями) і Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втраченої частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Що свідчить про повторність тривалих порушень прав позивача як працівника та громадянина України.

Так 01.05.2024 року відповідач листом № 660 «Повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні від відповідача» згідно наказу відділу кадрів №18/ВК від 25.04.2024 року надав інформацію (без нарахувань і виплатити йому як працівнику обов`язкової компенсації втраченої частини заробітної платні у зв`язку з тривалою заборгованістю з жовтня 2023 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050 (з подальшими змінами і доповненнями) і Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втраченої частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»), а саме: за період з жовтня 2023 року по 25.04.2024 року загальна нарахована сума складає 314826,85 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_1 був вимушений звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів та просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок погашення заборгованості з жовтня 2023 року по виплаті заробітної плати грошову суму у розмірі 314 826,85 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 25.04.2024 року по день ухвалення рішення.

Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 06.05.2024 року по вищевказаній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач, приймаючи участь дистанційно, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Також вказав, що станом на 18.02.2025 року відповідач не виплатив і не надав до суду достовірних та достатніх доказів про виплату йому компенсації за невикористану відпустку за 118 днів в розмірі 86536,07 грн., також вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку 64842,93 грн. і не надав банківські зарплатні/платіжні відомості з сумою 64842,93 грн., не виплатив зазначену у повідомленні ДП «Харківський облавтодор» № 660 від 25.04.2024 року заборгованість по заробітній платі у розмірі 3326,30 грн. за листопад 2023 року. Отже, відповідач ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» станом на 18.02.2025 року не виплатив належну йому загальну грошову суму (заборгованість по заробітній платі) в розмірі 154 705,30 грн.

Окрім того позивач надав пояснення щодо розрахунку заборгованості та зазначив, що станом на 18.02.2025 року відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, тому середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 26.04.2024 року до 26.10.2024 року (відповідно до ч.1 ст.117 КЗПП за 6 місяців) становить 172 110,42 грн., який визначений шляхом множення середньої заробітної плати за 1 день у розмірі 1313,82 грн. на кількість робочих днів затримки розрахунку, тобто 131 днів (1313,82х131=172110,42 грн).

Позивач пояснив, що відповідно до наданої відповідачем відомості розподілу виплат ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про виплату 09.01.2025 року позивачу ОСОБА_1 загальної суми 3746,45 грн. (лікарняні-квітень 2024 року). Фактична виплата підприємством йому зазначеної грошової суми здійснена лише 09.01.2025 року, що свідчить про наявність вини відповідача, тривалого у часі порушення трудового законодавства України.

Представник відповідача Радигін Є.С. до судового засідання не з`явився, в додаткових поясненнях зазначив про розгляд справи за його відсутності.

В наданому до суду відзиві на позов представник відповідача пояснив, що ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Позивач звернувся до відповідача ДП «Харківський облавтодор» з позовними вимогами щодо стягнення на його користь в рахунок погашення заборгованості з жовтня 2023 року по виплаті заробітної плати грошову суму в розмірі 314 826,85 грн. Заборгованість відповідача ДП «Харківський облавтодор» перед позивачем ОСОБА_1 сплачено в повному обсязі, що підтверджується Платіжними відомостями № 19,20,21,22,23,24,25 від 14.05.2024 року.

Окрім того у запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказав, що заявлена позивачем сума заборгованості в розмірі 314 826,85 грн. є нарахованою сумою до утримання всіх необхідних податків та зборів (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір тощо). Сума після їх утримання, яка належить до сплати позивачу, становить 243950,94 грн., що підтверджується повідомленням про нараховані та виплачені суми при звільненні № 660 від 25.04.2024 року.

Відповідачем ДП «Харківський облавтодор» на рахунок позивача було сплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 240 204,49 грн., що підтверджується Платіжними відомостями № 19,20,21,22,23,24,25 від 14.05.2024року. Залишкова сума в розмірі 3746,45 грн. є сумою лікарняних, які, згідно з ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», починаючи з шостого дня тимчасової непрацездатності, підлягають виплаті за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Однак, станом на 28.05.2024 року зазначена сума грошових коштів в розмірі 3746,45 грн. для погашення страхових виплат у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на рахунок відповідача ДП «Харківський облавтодор» не надійшла. Вищевказане підтверджується бухгалтерською довідкою про нарахування та виплату заробітнох плати за 2023-2024 рік начальнику юридичного відділу Рижанкову А.В. станом на 28.05.2024 № 761 від 28.05.2024.

Зазначив, що заборгованість по заробітній платі, яка виникла у відповідача ДП "Харківський облавтодор" перед позивачем ОСОБА_1 , сплачена відповідачем в повному обсязі.

Представник відповідача, окрім іншого, в заяві про долучення документів до матеріалів справи зазначив, що ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» мав місце факт скрутного фінансового становища підприємства, обставин непереборної сили, та підприємство не мало можливості вчасно закрити заборгованість, бо знаходиться у Харківській області, що безпосередньо є територією активних бойових дій під час воєнного стану в Україні. ОСОБА_1 , як керівник надважливого структурного підрозділу ДП «Харківський облавтодор», був добре ознайомлений про причини, що призвели до формування заборгованості по заробітній платі на підприємстві. Термін виплати заробітної плати на госпрозрахунковому ДП «Харківський облавтодор» залежить від терміну розрахунків за виконані роботи від основного замовника, Служби відновлення і розвитку інфраструктури у Харківській області, який, відповідно до умов Договору ТІ-УТР/21 від 06.01.2021, зобов`язаний приймати роботи і перераховувати кошти за їх виконання на рахунок підприємства кожен місяць, але жодним чином не виконує свої зобов`язання. Так заборгованість основного замовника перед ДП «Харківський облавтодор» з жовтня 2023 року по квітень 2024 року, становила 75607, 60 тис.грн. (сімдесят п`ять мільйонів шістсот сім тисяч гривень). ДП «Харківський облавтодор» неодноразово зверталося до основного замовника, Служби відновлення і розвитку інфраструктури у Харківській області, з проханням посприяти щодо сплати коштів за виконані підприємством роботи, що дало б відповідачу змогу розрахуватися із заборгованістю по заробітній платі.

Окрім цього, ДП «Харківський облавтодор» з аналогічним проханням зверталося до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, а також до Державної агенції відновлення та розвитку інфраструктури України, але дані звернення не принесли жодного результату. Значні збитки підприємства та його скрутне фінансове становище підтверджуються також Звітом про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2023 р., Балансом (Звітом) про фінансовий стан на 31 грудня 2023 року, а також виписками щодо рахунків ДП «Харківський облавтодор» в АТ КБ «ПриватБанк», АТ «УКРСИББАНК», АТ «УКРГАЗБАНК». Також, значні фінансові труднощі, що призвели до фінансово-економічної кризи, в якій опинилося ДП «Харківський облавтодор», зумовлені військовою агресією Російської Федерації проти України та, як наслідок, введенням воєнного стану на території України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

З копії трудової книжки Серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 31.05.2016 року був прийнятий на посаду провідного юристконсульта ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (наказ № 23-ВК від 30.05.2016 року).

01.12.2020 року переведений на посаду начальника юридичного відділу (наказ № 39/1 ВК від 30.11.2020 року), (т. 1 а.с. 19-22).

Наказом № 18/ВК від 25.04.2024 року ОСОБА_1 , звільнено з посади начальника юридичного відділу ДП «Харківський облавтодор» 25.04.2024 року за власним бажанням ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Пунктом другим вказаного Наказу головному бухгалтеру ОСОБА_2 доручено виплатити ОСОБА_3 компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 31.05.2019 року по 30.05.2020 року 1 календарний день, за період роботи з 31.05.2020 року по 30.05.2021 року 30 календарних днів, за період роботи з 31.05.2021 року по 30.05.2022 року 30 календарних днів, за період роботи з 31.05.2022 року по 30.05.2023 року 30 календарних днів, за період роботи з 31.05.2023 року 31.12.2023 року 18 календарних днів та за період роботи з 01.01.2024 року по 25.04.2024 року 9 календарних днів, всього 118 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку (т. 1 а.с. 24).

Як зазначає позивач та визнається відповідачем, в день звільнення ОСОБА_1 , тобто 25.04.2024 роботодавець письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів.

Відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 660 від 25.04.2024 року вбачається, що згідно наказу відділу кадрів № 18/ВК від 25.04.2024 року, відповідно до статей 116 та 47 Кодексу законів про працю, у зв`язку з звільненням ОСОБА_1 , нараховано суми, а саме: заробітна плата за жовтень 2023 року 27 870,46 грн., заробітна плата за листопад 2023 року 22 227,60 грн., заробітна плата за грудень 2023 року 23 839,28 грн., заробітна плата за січень 2024 року 23 120,65 грн., заробітна плата за лютий 2024 року 23 839,28 грн., заробітна плата за березень 2024 року 22 386,32 грн., заробітна плата за квітень 2024 року 20 164,26 грн. , компенсація за невикористану відпустку за 118 к.д. в розмірі 86 536,07 грн., вихідна допомога в розмірі 3-х місячного заробітку в розмірі 64 842,93 грн., а всього в розмірі 314 826,85 грн. Утримано з цих сум: податок на доходи фізичних осіб 56 668,84 грн., військовий збір 4722,39 грн., профспілкові внески 2358,38 грн., видано заробітну плату за жовтень 2023 року 3800 грн. та за листопад 2023 року 3326,30 грн. Після утримань сума до виплати складає 243 950,94 грн. (т. 1 а.с. 12).

Згідно до наданої відповідачем довідки №1 від 22.11.2024 року про нарахування та виплату заробітної плати за 2023-2024 рік начальнику юридичного відділу ОСОБА_1 станом на 22.11.2024 року вбачається, що нараховано до виплати суми, а саме: за жовтень 2023 року 18357,02 грн. (виплачено 14.05.2024 року), за листопад 2023 року 14441,17 грн., (виплачено 14.05.2024 року), за грудень 2023 року 18952,23 грн., (виплачено 14.05.2024 року), за січень 2024 року 18380,91 грн. (виплачено 14.05.2024 року), за лютий 2024 року 18952,23 грн. (виплачено 14.05.2024 року), за березень 2024 року 17834,59 грн (виплачено 14.05.2024 року), за квітень 2024 року до виплати 136332,23,79 грн. (з ких: 68796,18 грн. компенсація за відпустку, 51550,13 грн вихідна допомога та 12970,03 - заробітна плата ), з яких виплачено 133316,34 грн 14.05.2024 року (3015,89 грн - лікарняні за рахунок коштів ПФУ станом на 22.11.2024 року не надійшли), за травень 2024 року 1124,89 грн. (компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати), виплачено 28.05.2024 року.

Відповідно до наданої відповідачем довідки № 761 від 28.05.2024 року про нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за 2023-2024 рік вбачається нараховані суми, а саме: за жовтень 2023 року -27 870,46 грн., належить до виплати 22157,02 грн., (з яких виплачено 27.10.2023 року 3800 грн., та 14.05.2024 року - 18357,02 грн. ), за листопад 2023 року -22 227,60 грн. , належить до виплати 17737,47 грн, виплачено 23.11.2023 року 3326,30 грн та 14441,17 грн), за грудень 2023 року -23 839,28 грн., належить до виплати 18952,23 грн., виплачено 14.05.2024 року, за січень 2024 року- 23 120,65 грн., належить до виплати 18380,91 грн., виплачено 14.05.2024 року, за лютий 2024 року -23 839,28 грн. належить до виплати 18952,23 грн., виплачено 14.05.2024 року, за березень 2024 року- 23884,90 грн. належить до виплати 17834,59 грн виплачено 14.05.2024 року, за квітень 2024 року- 170044,68 грн. належить до виплати 137 062,79 грн., виплачено 14.05.2024 року, а також 3746,45 грн( лікарняні за рахунок коштів ПФУ станом на 28.05.2024 року не надійшли), за травень 2024 року 1397,38 грн належить до виплати 1124,89 грн., виплачено 28.05.2024 року.

Виходячи з наданих відомостей, відповідачем при звільненні належало провести остаточний розрахунок та виплатити позивачу 243 950,94 грн, що включає в себе заборгованість за заробітною платою за період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року, а також компенсацію за невикористану відпустку за 118 календарних днів та вихідну допомогу в розмірі 3-х місячного заробітку (нараховано без врахування податків та зборів всього в розмірі 314 826,85 грн.).

Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що в день звільнення ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не було проведено остаточний розрахунок з позивачем при звільненні.

Як вбачається з зарплатних/платіжних відомостей №№19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 від 14.05.2024 року ОСОБА_1 виплачено заробітну плату: за жовтень 2023 року в розмірі 18 357,02 грн., за листопад 2023 року - 14 411,17 грн., за грудень 2023 року -18 952,23 грн, за січень 2024 року - 18 380,91 грн., за лютий 2024 року - 18 952,23 грн., за березень 2024 року - 17 834,59 грн., за квітень 2024 року - 133 316,34 грн., а також відповідно до відомості розподілу витрат від 09.01.2025 року виплачено 3746,45грн, в загальному розмірі 243 950,94 грн.

А також згідно до зарплатної / платіжної відомості № 36 від 28.05.2024 року за період з 01.05.2024 по 31.05.2024 ОСОБА_1 в якості компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати виплачено 1124,89 грн (т. 1 а.с. 44-50, 207).

У наданих відповідачем вищезазначених довідках №761 та №1 містяться суперечливі відомості щодо сплати позивачу суми 14441,17 грн за листопад 2023 року. Так, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що зазначені грошові кошти у розмірі 14441, 17 грн були виплачені позивачеві саме 14.05.2024 року.

Отримання вищезазначених грошових коштів позивачем не оспорюється

При цьому позивач зазначає, що відповідачем на час постановлення рішення не в повному обсязі проведено розрахунок з позивачем. Так, позивач посилається не невиплату відповідачем на його користь компенсації за невикористану відпустку за 118 днів в розмірі 86536,07 грн., вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку - 64842,93 грн. та заборгованість по заробітній платі у розмірі 3326,30 грн. за листопад 2023 року, тобто в загальному розмірі 154 705,30 грн.

Щодо посилання позивача про не виплату йому заборгованості по заробітній платі за листопад 2023 року у розмірі 3326,30 грн.суд зазначає наступне.

Відповідно до наданої відповідачем до суду відомості нарахування заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) за період з 02.11.2023 по 27.11.2023 року містяться відомості про виплату 23.11.2023 року ОСОБА_1 3326,30 грн. (т. 2 а.с. 23).

Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт виплати37.11.2023 року позивачу ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за листопад 2023 року у розмірі 3326,30 грн.

Отже, відповідно до наданих до суду зарплатних/платіжних відомостей та відомості розподілу витрат від 09.01.2025 року всього з після звільнення ОСОБА_1 відповідачем було сплачено 243 950,94 грн. та 1124,89 грн в якості компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що посилання позивача про невиплату відповідачем на його користь компенсації за невикористану відпустку за 118 днів в розмірі 86536,07 грн., вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку - 64842,93 грн. та заборгованості по заробітній платі у розмірі 3326,30 грн. за листопад 2023 року в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження.

Так, згідно до наданих до суду зарплатних/платіжних відомостей №№19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 від 14.05.2024 року та від 09.01.2025 року відповідачем на користь позивача було здійснено виплату належних при звільненні сум у загальному розмірі 243 950,94 грн.

Таким чином, остаточний розрахунок перед позивачем, якого було звільнено 25.04.2024 року, відповідач провів, останній платіж здійснено 09.01.2025 року.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

При цьому припинення трудового договору з підстав ч. 3 ст.38 КЗпП (внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору) передбачає обов`язкову виплату вихідної допомоги у розмірі, передбаченому у колективному договорі, але не менше тримісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Приписи ст.116 КЗпП України передбачають, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022).

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі і розмір такої заборгованості сторонами не оспорюється, доказів відсутності вини відповідача в невиплаті даної заборгованості не надано, суд приходить до висновку що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 26.04.2024 року по 26.10.2024 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців у відповідності до положень ст. 117 КЗпП.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100(далі - Порядок № 100).

Згідно з абз. 1, 3 п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Оскільки позивач звільнений 25.04.2024 року, тому при розрахунок середнього заробітку позивача проводиться виходячи з виплат за лютий та березень 2024 року.

Відповідно до п. 8 Розділу ІІІ Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 з вирахуванням податків і зборів складає: за лютий 2024 року 18952,23 грн. (за 17 днів), за березень 2024 року - 17834,59 грн. ( 11 днів).

Виходячи з наведеного середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1313,82 грн (18952,23+17834,59/28 р.д.).

З урахуванням зазначеного, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки.

За період з 26.04.2024 по 26.10.2024 року кількість робочих днів складає: квітень 2024 3 дні, травень 2024 23 дні, червень 2024- 20 днів, липень 2024-23 днів, серпень 2024- 22 дні, вересень 2024 21 день, жовтень 2024 19 днів, а всього 131 робочий день.

Таким чином, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 складає 172 110,42 грн ( 1313,82 х 131 = 172 110,42 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до положень ч. 2 ст. 117 КЗпП..

Посилання представника відповідача на те, що на території України введено воєнний стан, мав місце факт скрутного фінансового становища підприємства, обставин непереборної сили, та підприємство не мало можливості вчасно закрити заборгованість, бо знаходиться у Харківській області, що безпосередньо є територією активних бойових дій під час воєнного стану в Україні де існує високий ризик виникнення бойових дій, і вищевказані ризики досі зберігаються, суд не може прийняти як правову підставу для відмови в задоволенні позову.

Частиною 3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, тягар доказування наявності обставин, передбачених ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», покладається саме на роботодавця, тобто відповідача у цій справі.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що затримка розрахунку при звільненні з позивачем сталася не з вини підприємства та його посадових осіб, а внаслідок обставин непереборної сили, суд виходить з наступного.

Як на підставу для звільнення від відповідальності за несвоєчасний розрахунок про звільненні з позивачем, відповідач посилається на скрутне матеріальне становище підприємства, у зв`язку з чим ДП «Харківський облавтодор» неодноразово зверталося до основного замовника, Служби відновлення і розвитку інфраструктури у Харківській області, з проханням посприяти щодо сплати коштів за виконані підприємством роботи, що дало б змогу розрахуватися із заборгованістю по заробітній платі. Окрім цього, ДП «Харківський облавтодор» з аналогічним проханням зверталося до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, а також до Державної агенції відновлення та розвитку інфраструктури України. Про складну ситуацію з відсутністю можливості своєчасно здійснити розрахунки з працівниками підприємства відповідач також повідомляв Держпраці. На переконання відповідача, вказані обставини свідчать про те, що затримка розрахунку при звільненні з позивачем сталася не з вини підприємства та його посадових осіб, а внаслідок обставин непереборної сили, які знаходилися поза волею відповідача.

Надаючи оцінку долученим відомостям щодо матеріального стану відповідача, суд враховує, що ними лише підтверджує наявність заборгованості ДП «Харківський облавтодор» по виплаті заробітної плати, а надані відомості не містять повної та достовірної інформації про фінансовий стан підприємства, а відтак вони не відповідають критерію достатності на підтвердження обставини, на яку посилається відповідач, а саме про скрутний майновий стан підприємства. Враховуючи недостатність наданих відповідачем доказів, суд позбавлений можливості об`єктивно та в повному обсязі оцінити фінансовий стан підприємства в період спірних правовідносин та встановити наявність обставин, які звільняють відповідача від відповідальності за порушення обов`язку здійснити остаточний розрахунок з позивачем в день звільнення.

При цьому, суд наголошує, що згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Таким чином, саме відповідач зобов`язаний подати докази, на підставі яких суд може встановити наявність обставин для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків оплати праці позивача. У разі неподання таких доказів, ризик негативних наслідків, лежить саме на відповідачеві, як на стороні, яка не подала відповідні докази та не довела наявність обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позову.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що внаслідок скрутного матеріального становища ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України», затримка розрахунку при звільненні з ОСОБА_4 сталася не з вини підприємства та його посадових осіб, а внаслідок обставин непереборної сили, які знаходилися поза волею відповідача, оскільки такі доводи відповідача, всупереч вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України, ґрунтуються та не підтверджені належними, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними доказами.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 травня 2018 року у справі №337/6455/15-ц, який є обов`язковим для врахування згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, навіть у разі доведення відповідачем цих обставин, не звільняють останнього від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Щодо посилань відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7/1, відповідно до якого введення на території України з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, є форс-мажорними обставинам, тобто обставин непереборної сили, а тому є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасний розрахунок з позивачем, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний суд у своїй практиці виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (постанова Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Важливо, що така позиція суду зовсім не зводить нанівець принцип звільнення від доказування у разі існування загальновідомих фактів (ч. 3 ст. 82 ЦПК України), навпаки - вказує лише на необхідність підтвердження існування форс-мажору по відношенню до конкретного суб`єкта правовідносин в конкретних умовах. Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21 вересня 2022 року у справі № 911/589/21, від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що Торгово-промислова палата 28 лютого 2022 року розмістила на своєму офіційному сайті лист, яким засвідчила, що збройна агресія РФ є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства.

Проте, суд враховує, що зазначений лист не є правовою підставою для невиконання покладених на відповідача зобов`язань, і лише в сукупності з іншими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами він може засвідчити існування форс-мажорних обставин у справі, що розглядається.

Таким чином, враховуючи ненадання відповідачем належних, допустимих та достовірних доказів того, що саме внаслідок військової агресії РФ проти України, відповідач не мав об`єктивної можливості виконати свій обов`язок щодо здійснення остаточного розрахунку з позивачем в день його звільнення, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за затримку остаточного розрахунку з позивачем.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що відповідач не надав доказів, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, частина працівників, керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час дії воєнного стану. Навпаки, судовим розглядом встановлено, що працівники, техніка та структурні підрозділи ДП «Харківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» безперебійно здійснювали свою діяльність, підприємство, незважаючи на введення воєнного стану та перебування в зоні можливих бойових дій, продовжувало та продовжує здійснювати фінансово-господарську діяльність.

Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за затримку остаточного розрахунку з позивачем на підставі ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні позивача ОСОБА_1 за період з 26 квітня по 26 жовтня 2024 року у розмірі 172 110, 42 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку та заборгованості по заробітній платі за листопад 2023 року у розмірі 3326,30 грн. задоволенню не підлягають у зв`язку з виплатою відповідачем зазначених грошових коштів на користь ОСОБА_1 до постановлення рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 172 110 (сто сімдесят дві тисячі сто десять) грн. 42 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір у розмірі 1721 (одна тисяча сімсот двадцять одну) грн. 10 коп.

В іншій частині позовні вимоги - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі :

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - Дочірнє підприємство «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Ахсарова, 2, .

Повне судове рішення складено 27.02.2025 року.

Суддя М.Ю.Онупко