Провадження № 6/643/117/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2025

28 лютого 2025 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Мовчан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_3 , про заміну сторони виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, якою просить замінити сторону виконавчого провадження у відповідності до ст.442 ЦПК України у зв`язку із укладанням між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору відступлення права вимоги (цесії) від 17.02.2025.

Від заявника 20.02.2025 надійшло клопотання, яким ОСОБА_1 просить проводити судове засідання без його участі, вимоги, викладені у заяві підтримує у повному обсязі.

Від стягувача ОСОБА_2 24.02.2025 надійшла заява про розгляд заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні проводити без його, умови, викладені у договорі відступленні права вимоги, підтверджує.

Від боржника ОСОБА_4 20.02.2025 надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі, проти вимог зави не заперечує.

Суд, вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із такого.

Так, судом встановлено, що на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2015 позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 52806,12грн, проценти за користування позикою в розмірі 3952,16грн., річні за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 753,80грн, а всього 57512,14грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 575,12грн. та витрати з оплати правової допомоги у сумі 3000грн.

22.08.2016 державним виконавцем Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень №52005390 та №52005505 на підставі виконавчого листа №643/13214/14-4, виданого 15.10.2015 Московським районним судом м. Харкова.

17.02.2025 між ОСОБА_2 («Цедент») з однієї сторони та ОСОБА_1 («Цесіонарій») з іншої сторони, укладений договір відступлення права вимоги (цесії).

Із змісту договору вбачається, що у порядку та на умовах, визначених даним договором, Цедент відступає Цесіонарові, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, і стає кредитором за судовим рішенням по справі №643/13214/14ц від 02.09.2015; виконавчим листом №643/13214/14ц, виданим 15.10.2015 Московським районним судом м. Харкова про стягнення боргу з ОСОБА_3 (боржник) за договором позики в розмірі 52806,12грн., процентів за користування позикою в розмірі 3952,16грн., річних за прострочення грошового зобов`язання в сумі 753,80грн., а всього 57512,14грн. Також витрат по сплаті судового збору в розмірі 575,12грн. та витрати з оплати правової допомоги у сумі 3000грн., на загальну суму 3575,12грн., разом 61087,26грн.

Пунктами 2,3 договору визначено, що Цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання таких обов`язків: сплати боржником коштів в сумі 61087,26грн. До Цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги Цедента в обсязі та на умовах, що існували на момент набуття чинності рішення суду по справі №643/13214/14ц від 02.09.2015.

Право вимоги, що відступається Цесіонаріеві, засвідчується рішенням Московського районного суду м. Харкова по справа №643/13214/14ц від 02.09.2015 виконавчими листами по справі №643/13214/14ц, виданими 15.10.2015, постановою про відкриття виконавчого провадження №52005390 від 22.08.2016, винесеною Салтівським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ, постановою про приєднання до зведеного виконавчого провадження №60527985 від 06.11.2019, постановою про зміну реєстраційних даних ВП №52005390 від 30.07.2022, постановою про відкриття виконавчого провадження №52005505 від 22.08.2016 (п.4 договору).

Відповідно до ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (ч.1 ст. 442 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Далі, правонаступництво у виконавчому провадженні заміна однієї зі сторін, стягувача або боржника з переходом прав та обов`язків від правопосредника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був сторонню виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме, замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчого провадження чи за інших підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження №14-197цс21 дійшла висновку про те, що враховуючи завдання виконавчого провадження, як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Велика Палата Верховного Суду також у цієї постанові зазначила, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», п.1 ч.2 ст. 26 Закону №606-Х1У), Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість штучно збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнути законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого часу. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права».

Вказана позиція підтримана 19 жовтня 2022 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 2-1105/10, провадження № 61-19386св21 (ЄДРСРУ № 106940349).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 389/4348/13-ц (провадження № 61-2344св22) зазначено, що «питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Процесуальне правонаступництво це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника. Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права. Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір. Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу».

Таким чином, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документу, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. До відкриття виконавчого провадження ця особа є стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення, а тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Отже, заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, зокрема після закінчення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, порушує принцип юридичної визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі і до відкриття виконавчого провадження.

Повертаючись до вимог заяви ОСОБА_5 вбачається, що вимоги заяви взагалі не аргументовані.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічного, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у сукупності (ст.89 ЦПК України).

Так, на підтвердження вимог заявником надано копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.08.2016 та договору відступлення права вимоги.

Інших доказів, які зазначені сторонами у п.4 договору про відступлення права вимоги: постанова про приєднання до зведеного виконавчого провадження №60527985 від 06.11.2019, постановою про зміну реєстраційних даних ВП №52005390 від 30.07.2022, а також відомостей із Автоматизованої системи виконавчих проваджень щодо стадії виконавчого провадження за судовим рішенням по справі №643/13214/14ц від 02.09.2015 тощо, суду не надано. Не містять таких доказів і матеріали справи.

Відтак, аналізуючи вищевикладене, дослідивши надані заявником докази, які суд вважає недостатніми, враховуючи позицію Верховного Суду, на сьогоднішній час у суду відсутні правові підстави для заміни сторони виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 258, 260, 263, 442 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_3 , про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Московський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя О.О. Сугачова