Справа № 496/8084/24
Провадження № 2/496/1160/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

Головуючої судді Шаньшиної М.В.,

за участю секретаря судового засідання Шурлакової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду до відповідачки ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування посилається на те, що на підставі судового наказу Біляївського районного суду Одеської області №496/4607/24 від 01.08.2024 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду 09.07.2024 року та до досягнення дитини повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 . По причині введення на території Україні з 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану на території України» від 24.02.2022 №64, ОСОБА_1 було мобілізовано до лав ЗСУ. Також на теперішній час ОСОБА_1 повторно одружений та його теперішня дружина вагітна, окрім того ОСОБА_1 зазначає, що дійсно, отримує гідну заробітну плату, однак по причині перебоїв с постачанням в ЗСУ більша частина заробітної плати уходить на придбання обладнання та екіпірування, яке забезпечує його життя, у зв`язку з чим звернуся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Ухвалою суду від 29 січня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі (а.с. 17-18).

20.02.2025 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого посилається на те, що витрати позивача на закриття потреб речового забезпечення у Збройних Силах України не мають постійного характеру, а радше є виключенням з правил речового забезпечення військовослужбовців. Станом на зараз відповідач ОСОБА_2 перебуває у декретній відпустці і винаймає квартиру для проживання, з кожним місяцем це робити все складніше через фінансові труднощі. Просила суд відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі (а.с. 23-30). Крім того, надала заяву в якій просила долучити до матеріалів справи відповідь на адвокатський запит, відповідно до якої жодних письмових чи усних наказів від командування військової частини НОМЕР_2 та НОМЕР_3 щодо придбання за власні кошти захисних плит, підсумків, комплектів форми та іншого майна не було. Також, військова частина відповідно до картки обліку військового майна особистого користування №25 ОСОБА_1 командування військової частини забезпечило всім майном відповідно до норм №232 наказу МО України (а.с.34-43).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, але від представника надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача (а.с.31).

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, але надала заяву в якій просила провести розгляд справи без її участі (а.с.32).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно судового наказу Біляївського районного суду Одеської області від 01.08.2024 року у справі №496/4607/24, з позивача стягуються, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду 09.07.2024 року та до досягнення дитини повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дані факти не заперечуються відповідачем.

В обґрунтування поданого позову позивач ОСОБА_1 зазначив, що його було мобілізовано до лав ЗСУ. Також на теперішній час ОСОБА_1 повторно одружений та його теперішня дружина вагітна, що підтверджується довідкою від ФОП ОСОБА_5 №39 від 11.12.2024 року (зворотна сторона а.с.7).

Крім того, зазначає, що дійсно, отримує гідну заробітну плату, однак по причині перебоїв с постачанням в ЗСУ більша частина заробітної плати уходить на придбання обладнання та екіпірування, яке забезпечує його життя, на підтвердження надав фіскальний чек від 02.11.2024 року та товарний чек від 20.10.2024 року (а.с.9).

Відповідач, не погоджуючись з позовом надала відзив, в якому зазначила, що перебуває у декретній відпустці і винаймає квартиру для проживання для проживання з дитиною, що підтверджується копією Договору оренди житлової квартири від 30.06.2024 року (а.с.26-28).

При цьому відповідно до картки обліку військового майна особистого користування №25 ОСОБА_1 командування військової частини забезпечило всім майном відповідно до норм №232 наказу МО України (а.с.34-43).

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, суду не надано.

Позивачем надано докази на підтвердження витрат, пов`язаних із військовою службою, які було здійснено у жовтні 2024 року на суму 4686 грн. та у листопаді 2024 року на суму 15910 грн. В той же час, довідок про доходи позивача до суду не надано.

Суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а вагітність дружини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, що підлягають виплаті на утримання першої дитини.

Така зміна можлива лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про зміну розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12,13, 200, 206, 259,263-265,268,430 ЦПК України, ст.ст. 180-183, 192 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.В. Шаньшина