РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

26.02.2025 року м.Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді - Мартьянової С.М.

за участю:

секретаря судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити місцем проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачка є матір`ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із батьком - ОСОБА_2 , неповнолітньої дитини, був розірваний шлюб Франківським районним судом м. Львова від 24.03.2023 року.

Позивач зазначає, що вона з відповідачем спілкування не підтримує, спільного господарства не ведуть і разом не проживають.

Відповідно до судового наказу Сихівського районного суду м. Львова від 25.10.2023 року (справа № 464/6667/23), відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, відповідач ні разу не платив аліменти на утримання дитини відповідно до судового наказу.

Позивачка фактично проживає разом із своєю дитиною - ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , у зв?язку з вторгненням російської федерації на територію України, вони були змушені вимушено покинути зареєстроване місце проживання та на даний момент вважаються як внутрішньо переміщені особи.

Відповідач не проживав разом з позивачкою однією сім?єю ще до повномасштабного вторгнення російської федерації. У будинку в якому вона зараз проживає у місті Львові, створено всі необхідні умови для виховання та проживання дитини.

Позивачка має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно. Має спокійний характер. Користуюсь повагою серед близького оточення. На обліку у лікаря- нарколога та лікаря- психолога не перебуває.

Позивачка працює на посаді бухгалтера у Львівському швейному підприємстві "Силует" УТОГ, де отримую заробітню плату.

ОСОБА_1 зазначає, що для дитини створені гарні умови проживання необхідні для її розвитку і виховання.

Вважає, що дитині в сім?ї буде комфортно, затишно і безпечно та визначене місце проживання дитини разом зі позивачкою - відповідає інтересам дитини.

Відтак позивачка вважає, що є всі підстави для задоволення позову та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки таке рішення відповідатиме найвищим інтересам самої дитини.

Ухвалою суду від 24.04.2024 року відкрито провадження у справі. З метою виконання вимог ч.1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.06.2024 року замінено у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, третю особу відділ Служби у справах дітей Сихівського районного управління гуманітарної політики Львівської міської ради на Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування (79012, пр. Червоної Калини, 66, м. Львів).

Витребувано у Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування висновок про роз`яснення спору.

14.08.2024 року до суду на виконання ухвали суду надійшов висновок органу опіки та піклування від 14.08.2024.

Ухвалою суду від 16.08.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, в минулому судовому засіданні надала пояснення посилаючись на ті ж обставини які викладені у позовній заяві. Позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошеннями, в порядку ст. 128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, наявні у матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24.03.2023 (справа №465/6925/22) шлюб між сторонами розірвано.

Під час перебування у шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.03.2014.

Статтею 141 СК України передбачено, що Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини

Згідно із висновком органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації від 14.08.2024 року, орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації вважає за доцільне визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 . Також у висновку вказано, що зі слів батька він офіційно не працевлаштований, згідно акту обстеження умов проживання батька від 04.07.2024 за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з яким в кімнаті немає умов для проживання дитини, однак вважає, що донці краще проживати з ним.

Із врахуванням наведених вище обставин, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, та з огляду на те, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дитини, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Окрім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1211,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Найменування сторін та учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, Код , місцезнаходження за адресою: 79012, пр. Червоної Калини, 66, м. Львів.

Суддя Мартьянова С.М.