Справа №: 343/113/25
Провадження №: 2/343/217/25
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 рокум.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Лицура І.М.,

секретаря судового засідання Бойків В.П.,

з участю адвоката Кобилинець Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Калуського району Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: неповнолітній ОСОБА_3 та Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: неповнолітній ОСОБА_3 та Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги мотивував тим, що з 1989 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , однак через складні сімейні відносини, вони з дружиною вирішили якийсь час прожити порізно. У 2007 році він зустрів ОСОБА_2 , з якою почав проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Проте, ці відносини не склалися, тому він повернувся до дружини. Відповідачка під час їхнього спільного проживання завагітніла, але приховала від нього даний факт, а коли народила дитину, заперечувала його батьківство. Після смерті його дружини у 2021 році, відповідачка зізналася, що ОСОБА_5 є його сином. Реєстрація народження сина відбулася за заявою ОСОБА_2 , відомості про батька дитини в актовому записі про народження були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. На даний час він з відповідачкою проживають однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Він впевнений, що син ОСОБА_5 є їхньою спільною з ОСОБА_2 дитиною, син схожий на нього зовні, тобто він є біологічним батьком останнього. Так як відповідачка станом на 1990-1991 роки проживала на території російської федерації, а на Україну повернулася на постійне проживання в 1994 році, то вона не змогла отримати громадянство України і син ОСОБА_3 не може отримати паспорт та реалізувати себе як громадянин України, що й стало підставою для звернення в суд з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник згідно ордера на надання правничої допомоги серії АТ № 1090787 від 22.01.2025 року (а.с. 6) адвокат Кобилинець Т.В. позовні вимоги підтримали, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини, та просили їх задоволити. ОСОБА_1 додатково пояснив, що з ОСОБА_2 він зустрічався ще після закінчення школи, десь на початку 1980-их років. Коли він служив в армії, то відповідачка вийшла заміж і їхні шляхи розійшлися. Повторно вони зустрілися в 2007 році, коли він зі своєю дружиною певний час проживали окремо. Відповідачка приховала від нього свою вагітність, їхні відносини припинилися і довгий час він не знав про те, що в нього народився син. Вже після смерті його дружини вони зійшлися знову і ОСОБА_2 зізналася, що ОСОБА_5 є його сином. Він з сином дуже схожі візуально, у них склалися хороші відносини, він бажає і надалі підтримувати сина матеріально та морально, тому звернувся в суд з даним позовом.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала та підтвердила обставини, зазначені позивачем. Додатково пояснила, що дійсно після закінчення школи зустрічалася з ОСОБА_1 . Однак, пізніше він пішов в армію, а вона вийшла заміж за ОСОБА_6 та переїхала з ним на проживання в росію, де жила до 1994 року. Потім вони з ОСОБА_6 розлучилися і вона повернулася додому в с.Мислівка, де постійно проживає по даний час. В 2007 році вони з позивачем знову зустрілися і певний час перебували у відносинах. Вона завагітніла, однак, позивачу про це не повідомила, так як у нього була сім`я, троє дітей і його дружина захворіла. Вона вирішила ці відносини припинити, переїхала на проживання в м.Долина, не повідомивши про це ОСОБА_1 . Коли в 2021 році померла дружина ОСОБА_1 , у них відновилися стосунки і через певний час вони почали проживати разом однією сім`єю. Тоді вона зізналася, що ОСОБА_5 є сином позивача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача неповнолітній ОСОБА_3 позов визнав та просив ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_1 його батьком. При цьому пояснив, що протягом останніх 3 років ОСОБА_1 проживає однією сім`єю з його матір`ю ОСОБА_2 . Кілька років тому мати повідомила йому, що ОСОБА_1 є його батьком. У них склалися хороші взаємовідносини і він бажає, щоб суд визнав останнього його батьком.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Долинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальник відлілу Л.Макух в судове засідання не з`явилася, подала письмове клопотання про розгляд справи без участі представника відділу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 7,18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошено, що дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 51 Конституції України, ч.ч. 2,3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 125 даного кодексу передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ст. 135 цього ж кодексу, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Пунктами 4, 5 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, який зареєстровано 14.01.2011 року за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з п. 1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відповідно до п. 2.13 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Згідно з п. 2.16.4 даних Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеним в рішенні суду.

Статтею 134 СК України встановлено, що на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органом державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існували стосунки як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в 2007 році, які, однак, не склалися і через певний час вони розійшлися.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.04.2008 року, виданого виконкомом Шевченківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області (а.с. 13), неповнолітній ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини зазначений « ОСОБА_7 », а матір`ю « ОСОБА_2 ».

Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126,133,135 Сімейного кодексу України № 7 від 27.11.2024 року (а.с. 14).

Як стверджує позивач, в 2007 році він перебував у відносинах з ОСОБА_2 , яка в той час завагітніла, проте приховала від нього даний факт, а коли народила дитину, заперечувала його батьківство. Також позивач зазначає, що він є біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і бажає бути записаний батьком дитини в документах про його народження.

В судовому відповідачка мати неповнолітнього ОСОБА_3 підтвердила, що ОСОБА_1 є біологічним батьком її сина, з яким вона перебувала у відносинах в 2007 році, а з 2021 року вони спільно проживають як сім`я, тобто перебувають у фактичних шлюбних відносинах.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: неповнолітній ОСОБА_3 також підтвердив, що протягом останніх 3 років позивач проживає однією сім`єю з його матір`ю. Про те, що ОСОБА_1 є його батьком, він дізнався кілька років тому від матері, бажає, щоб позивача було визнано його батьком.

Про те, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах у 2007 році, свідчить також акт обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 27.11.2024 року, складений старостою Шевченківського старостинського округу Вигодської селищної ради Прокопишиним Б.М. за участю сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 17).

Даний факт підтвердили допитані в судовому засіданні як свідки дочка позивачки ОСОБА_10 та її сусідка ОСОБА_8 , які вказали, що їм достовірно відомо, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_11 .

В ході розгляду справи здобуто також відомості про те, що відповідачка, яка є уродженкою с.Мислівка Калуського району Івано-Франківської області, станом на 1990-1991 роки проживала на території російської федерації, отримала громадянство росії, однак у 1994 році повернулася на Україну, де постійно проживає по даний час, що підтверджується тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 14.07.2010 року (а.с. 10).

Проте, відповідачка не змогла отримати громадянство України і її син ОСОБА_3 не може отримати паспорт та реалізувати себе як громадянин України.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява N 39948/06 від 18 грудня 2008 року) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

За вказаних обставин, враховуючи, що позивач вважає себе біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на час зачаття дитини він перебував у близьких стосунках з ОСОБА_2 , що також підтверджує мати дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання батьківства ОСОБА_1 щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , та внесення змін до актового запису № 13 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вчинений виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 25 квітня 2008 року, де в графі «батько» замість « ОСОБА_7 » слід вказати « ОСОБА_1 ».

На підставі викладеного, Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 5,121,125,126,128,134,135 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", керуючись ст.ст. 259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни в актовий запис № 13 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вчинений виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 25 квітня 2008 року, вказавши в графі «батько» замість « ОСОБА_7 » « ОСОБА_1 ».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Долинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 21.02.1998 року.

Відповідачка: ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: неповнолітній ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що знаходиться за адресою: 77500, Івано-Франківська область Калуський район м.Долина вул. Омеляна Антоновича,10, .

Суддя:

Повний текст судового рішення виготовлено 28.02.2025 року.