У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

розглянувши заяву про забезпечення позову представника позивача ОСОБА_1 ,

УСТАНОВИВ:

30.01.2025 до суду надійшов позов ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів.

12.02.2025 ухвалою суду у даній справі відкрито провадження. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 28.04.2025 о 10:00.

26.02.2025 до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 62887508, відкритому на підставі виконавчого листа № 130/386/20 від 21.08.2020, виданого Жмеринським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтування заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи дану заяву представник позивача вказує на те, що ним було подано позовну заяву про припинення стягнення аліментів. На виконання у Тиврівському ВДВС перебуває виконавче провадження № 62887508, відкрите на підставі виконавчого листа №130/386/20 від 21.08.2020 Жмеринським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. При цьому факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого є обставиною яка припиняє обов`язок утримання аліментів з боку того з батьків, з ким стала проживати дитина на користь того з батьків з яким вона проживала. Неповнолітня дитина ОСОБА_4 не проживає з матір`ю на користь якої були стягнені аліменти з позивача батька дитини. За викладених обставин представник позивача вважає, що обов`язок позивача сплачувати аліменти на користь відповідача має бути припинений. Оскільки предметом спору, що виник між сторонами у цивільній справі є позовна заява про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні є обґрунтованою.

Розглянувши дану заяву, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 129 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень. Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно частини 3статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Положеннями частин 2 та 3 статті 151ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості потрібні для забезпечення позову; забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від22.12.2006р.№ 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У відповідності частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Положеннями пункту 6 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

В свою чергу, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 62887508, заявником у судовому порядку не оскаржується виконавчий документ № 130/386/20, виданий 21.08.2020 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що викладені у заяві про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні заходи забезпечення не можуть бути застосовані, оскільки їх застосування ставиться у залежність від наявності факту оскарження боржником у судовому порядку виконавчого документу. В свою чергу відсутність обставин зазначеного оскарження унеможливлює застосування судом такого виду забезпечення позову, як зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа.

Крім того, суд зауважує, що зупинення стягнення у виконавчому проваджені призводить до зупинення виконання судового рішення, яке є обов`язковим до виконання в силу положень статті 129 Конституції України та статті 18 ЦПК України, що є неприпустимим. При цьому, як зазначено в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно абзацу 3 пункту 4 даної постанови Пленуму, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 р. у справі № 211/129/18-ц (провадження № 61-45969 св18). Згідно частини 4 статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З даного приводу суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

З урахуванням наведеного, застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення у виконавчому провадженні у даному випадку безумовно вплине на законні права та інтереси дитини в частині реалізації права останнього на отримання аліментів, що є не припустимим в силу приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ.

Суд також зауважує, що згідно частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 р. у справі № 759/119/18 (провадження № 61-48726св18).

З урахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що забезпечення даного позову про припинення стягнення аліментів, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні, є вирішенням справи по суті, що в свою чергу є неприпустимим в силу приписів частини 10 статті 154 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб, про який зазначає заявник. Інших обставин, які б вбачались з матеріалів заяви та надавали обґрунтовані підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову, які були б передбачені нормами Цивільного процесуального кодексу України та не суперечили їм, заявник не зазначив.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 260, 261, 263 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з моменту її підписання.

Суддя: Андрій ЗАЯРНИЙ

Ухвала підписана 27.02.2025