Номер провадження: 22-ц/813/288/25
Справа № 522/3667/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ,

третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 червня 2021 року у складі судді Абухіна Р.Д.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, у якому просив суд:

- визнати протиправним дії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( військова частина НОМЕР_1 ) в особі Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо зняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартирного обліку;

- визнати недійсним протокол засідання Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №6 від 09.09.2019 року в частині зняття з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати Об`єднану житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартирному обліку для поліпшення житлових умов у м. Одесі зі складом сім`ї 1 особа.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 1994 року по 21.06.2021 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Останнім місцем проходження військової служби було військова частина НОМЕР_2 . Відповідно до наказу НГШ-ГК ЗСУ № 282 від 21.06.2019 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "а" (у зв`язку з закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з правом носіння військової форми одягу. Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2019, відображеним в протоколі №6 (далі - оскаржуване рішення), посилаючись на п. 9 ст. 12 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.п. 29-30 Порядку забезпечення військовослужбовців членів їх сімей житловим приміщенням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, ОСОБА_1 виключено з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. На час виключення позивача з квартирного обліку календарна вислуга років останнього складала 25 років 00 місяців. Вперше позивач зарахований на квартирний облік 02.12.2005 протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 № 7 постановлено зарахувати капітана ОСОБА_1 на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 в загальну чергу на отримання житлової площі зі складом сім`ї чотири особи на підставі п.4 наказу МОУ №20 від 03.02.1995 року та п.п. 6 п.13 « правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов».

У подальшому позивач перебував на квартирному обліку: у військовій частині НОМЕР_3 та згідно Витягу з протоколу №10 засідання житлової комісії Академії сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного від 17.04.2013 - зарахований на квартирний облік із збереженням попереднього часу перебування на обліку. Протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №5 від 30.06.2015 ОСОБА_1 поставлено до загальної черги з 02.12.2005 ( із збереженням попереднього часу перебування на обліку) складом сім`ї 1 особа. Таким чином, перед звільненням з військової служби позивач (зі складом сім`ї 1 особа) перебував у житловій комісії військової частини НОМЕР_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, з 02.12.2005 та на обліку осіб.

За таких обставин позивач вважає, що рішенням відповідача про виключення його з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та з обліку осіб, які користуються правом першочергового забезпечення житловими приміщеннями порушені його права, визначені Конституцією та законами України. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

Позиція відповідача та третьої особи в суді першої інстанції

Представник військової частини НОМЕР_1 подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звільнений із військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, що позбавляє його права залишатись на квартирному обліку, оскільки підставою для звільнення в запас було закінчення строку дії контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заході.

Від представника третьої особи КЕВ м. Одеси надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що листом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 18.09.2017 за № 303/4/1852 роз`яснено, що залишення на квартирному обліку осіб звільнених з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, законодавством не передбачено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Рішення суду мотивоване тим, що при вступі на службу позивачу було державою гарантоване певне забезпечення і компенсації, які фінансуються із бюджету. Зупинення або звуження змісту і обсягу гарантованих Конституційних соціальних прав є недопустимим і не повинні погіршувати становище особи, а тому позивач має право отримати житло з державного фонду. Отже, військовослужбовець у разі звільнення з військової служби має право залишатись на квартирному обліку при наявності вислуги років, у зв`язку із чим у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 червня 2021 року та провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом порушені норми процесуального права. Так, у спірних правовідносинах, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова. За змістом п.15 ч.1 ст.3 КАС України у редакції, чинній до 15.12.2017, військова служба є службою публічною, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №326/643/21, а тому за правилами п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції мав закрити провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи скарги також мотивовані неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, скаржником зазначено, що ОСОБА_1 був звільнений із військової служби у запасу зв`язку із закінченням строку дії контракту, що позбавляє його права залишатися на квартирному обліку, оскільки підставою для звільнення в запас було закінчення строку дії контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів. Таким чином, на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби він не мав права бути залишений на квартирному обліку, оскільки звільнився у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, а залишаються на квартирному обліку лише ті громадяни, які звільнилися з військової служби у запас або відставку за віком, за станом здоров`я або у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами (п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 N? 1081 (зі змінами).

Позиція позивача та третьої особи в суді апеляційної інстанції

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси,не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

10.02.2025 через засоби поштового зв`язку від ОСОБА_1 надійшла заява/клопотання, у якій ОСОБА_1 просить суд при розгляді даної справи врахувати надані ним пояснення і міркування та залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 червня 2021 року без змін.

В судове засідання, призначене на 13.02.2025 з`явився: представник скаржника Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) Оксенчук С.С.

Від ОСОБА_1 10.02.2025 через засоби поштового зв`язку надійшло клопотання, у якому останній просить розгляд справи проводити у відсутності (без участі) заявника, за наявними у матеріалах справи документами.

Представник третьої особи - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направив.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника скаржника, який прийняв участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснень на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 червня 2021 року скасуванню, провадження у справі закриттю.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.1994 по 16.08.2019 проходив військову службу у Збройних Силах України.

Вперше позивач зарахований на квартирний облік 02.12.2005 відповідно до Витягу з протоколу №7 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , затвердженого командиром військової НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_2 позивача включено до загальної черги на отримання житлової площі з 02.12.2005 зі складом сім`ї 4 особи на підставі п.4 наказу МОУ №20 від 03.02.1995 та пп.6 п.13 « Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов».

Згідно з Витягом з протоколу №3 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_2 від 03.04.2006 позивача зараховано на квартирний облік у військову частину НОМЕР_2 зі складом сім`ї 4 особи на підставі п.4 наказу МОУ № 20 від 03.02.1995 та пп.6 п.13 п. 22, п.25 « Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов».

Витягом з протоколу №12 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3 від 28.09.2011 дружину позивача зараховано на квартирний облік НОМЕР_2 з 02.12.2005 п. 29 пп.4 « Прави обліку громадян».

У період з 24.06.2011 по 20.06.2012 під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 як член сім`ї дружини старшого прапорщика ОСОБА_4 .

Відповідно до Витягу з протоколу №10 засідання житлової комісії Академії сухопутних військ ім. гетьмана П. Сагайдачного від 17.04.2013 року позивача зараховано на квартирний облік військовослужбовців Академії зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, згідно наданої довідки та п.2.15 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилим приміщенням, з 02.12.2005 зі складом сім`ї 1 особа.

Згідно з витягом з протоколу №4 засідання житлової комісії Академії сухопутних військ ім. гетьмана П. Сагайдачного від 27.02.2015 позивача було знято з квартирного обліку Академії на підставі п.3 ст. 40 ЖКУ, у зв`язку із переміщенням до нового місця служби в інший населений пункт.

Відповідно до витягу з протоколу 35 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2015 позивача поставлено на квартирний облік у зв`язку із прибуттям для подальшого проходження служби.

У період часу з 30.06.2015 по 09.09.2019 позивач перебував на квартирному обліку Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу НГШ-ГК ЗСУ №282 від 21.06.2019 позивача було звільнено з військової служби у запас за пп. «а» п. «2» ч. 5 у зв`язку із закінченням строку контракту.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2019 №201 позивач був виключений із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 16.08.2019.

На підставі наказу про виключення зі списків особового складу частини, відповідно до протоколу засідання Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №6 від 09.09.2019 рішенням Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 на виконання абз.2 п.21 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 позивача знято з квартирного обліку.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення з цим позовом стало те, що, як стверджує позивач, житлова комісія відповідача протиправно виключила його з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій пункту 1 цієї статті).

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами) (пункт 2 Розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380).

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі військова частина) утворюються житлові комісії (далі житлова комісія військової частини) (пункт 1 Розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями).

Відповідно до пункту 7 Розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями у силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є військова служба.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Соціальна гарантія, якої, як вважав позивач, його протиправно позбавили, передбачена для осіб, котрі проходять військову, тобто публічну службу. Інакше кажучи, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби.

Тому цей спір військовослужбовця, щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачем військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) та постановах Верховного Суду: від 14 липня 2022 року у справі № 359/10656/18 (провадження № 61-11574св20), від 14 вересня 2022 року у справі № 331/3641/21 (провадження № 61-5521св21), від 09 листопада 2022 року у справі № 336/4583/21 (провадження № 61-7337св22), від 14 грудня 2022 року у справі № 389/3690/21 (провадження № 61-9563св22), від 15 березня 2023 року у справі № 636/3368/21 (провадження № 61-437св23).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, апеляційний суд дійшов висновку про те, що цей спір щодо реалізації ОСОБА_1 , як військовослужбовцем, права на соціальну гарантію, яке, на його думку, порушено відповідачем, має розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вищезазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про можливість його розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 1 ст. 256 ЦПК).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 )є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Згідно норм п. 4 ч. 1 ст. 374 та ч. 1 ст. 377 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів наголошує на тому, що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підставами для закриття провадження у справі є обставини, які підтверджують: неправомірність виникнення процесу (п.п.1,2,5 ст.255 ЦПК України); неможливість його подальшого продовження (п.п.6,7 ст.255 ЦПК України); недоцільність його продовження (п.п.3,4 ст.255 ЦПК України).

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених ст. 205 ЦПК України (ст. 255 ЦПК України), перелік якої є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

На підставі викладеного, у даному випадку провадження у справі підлягає закриттю відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тому що розгляд даного спору належить до компетенції адміністративних судів.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 червня 2021 року скасувати.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси про визнання дій протиправними та зобов`язання поновити на квартирному обліку для забезпечення житлом закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до адміністративної юрисдикції.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.02.2025

Головуючий

Судді: