ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 396/34/24

провадження № 22-ц/4809/212/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач Перший заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач Рівнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2024 року у складі головуючого судді Цесельської О. С.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У січні 2024 року перший заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури в інтересах держави, в порядку ст. 56 ЦПК України, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, в якому просив:

-визнати недійсним рішення Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №456 від 24 вересня 2020 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 »;

-скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0854, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 ;

-зобов`язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Рівнянської сільської ради земельну ділянку :02:001:0854, площею 2 га.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що Новоукраїнською окружною прокуратурою в ході здійснення заходів представницького характеру виявлено порушення природоохоронного законодавства.

В ході моніторингу земельних ділянок в адміністративних межах Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області встановлено, що на території ботанічної пам`ятки природи місцевого значення «Грузька балка» знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0854 площею 2 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачка ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку шляхом безоплатної приватизації на підставі рішення Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району від 24 вересня 2020 року № 456.

В подальшому, державним реєстратором виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Гайдученко Н. Л. зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 38852153.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №716-р від 12 червня 2020 року, юрисдикція Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області перейшла до Рівнянської територіальної громади, що наразі представляється органом місцевого самоврядування Рівнянською сільською радою.

Ботінічна пам`ятка природи «Грузька балка», площею 53,47 га розташована на території Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Ділянка являє собою крутий схил по берегу річки Грузька з двома сильно вираженими ярами глибиною понад 40 метрів, та комплексом зелених насаджень. Трав`яниста рослинність представлена широким спектром степового різнотрав`я з домінуванням злакових угрупувань. Також виявлений горицвіт весняний, який занесений до Червоної книги України.

Рішенням Кіровоградської обласної ради №337 від 27 липня 2012 року «Про оголошення територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення» оголошено територію ботанічної пам`ятки природи «Грузька балка» такою, що належить до природно-заповідного фонду місцевого значення.

Охоронним зобов`язанням № МПб 50-564 від 23 червня 2023 року Рівнянській сільській раді передано під охорону та дотримання встановленого режиму територію даної ботанічної пам`ятки природи місцевого значення.

Крім того, на офіційному веб порталі Держгеокадастру України розміщена Публічна кадастрова карта, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру, за допомогою якої здійснюється надання доступу до відомостей Державного земельного кадастру та оприлюднення відомостей у вигляді відкритих даних, визначених ЗУ «Про Державний земельний кадастр».

Згідно графічних даних Публічної кадастрової карти, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0854 площею 2 га, повністю входить в межі території ботанічної пам`ятки природи «Грузька балка».

Розташування земельної ділянки, яку набула у власність ОСОБА_1 , у межах ботанічної пам`ятки природи місцевого значення «Грузька балка», за чинним законодавством свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду, а тому Новоєгорівська сільська рада не мала права нею розпоряджатися.

Таким чином, спірна земельна ділянка вибула із власності держави поза волею останньої, оскільки уповноважений державною орган відповідного рішення щодо передачі або відчуження земельної ділянки не приймав.

Прокурор вказує, що набуття права власності на спірну земельну ділянку відбулось з порушенням чинного законодавства, оскільки земельна ділянка має особливий статус цільового призначення та входить в межі ботанічної пам`ятки природи «Грузька балка», яка належить до природно заповідного фонду місцевого значення.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2024 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №456 від 24 вересня 2020 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 ».

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 0:02:001:0854, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Рівнянської сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером 0:02:001:0854, площею 2 га.

Здійснено розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановив, що позивач надав належні та допустимі докази, які дають можливість стверджувати, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0854 площею 2 га знаходиться у межах ботанічної пам"ятки природи місцевого значення "Грузька балка", на землях природно-заповідного фонду, які не підлягають передачі з державної власності в приватну. Використання спірної земельної ділянки для сільськогосподарських потреб суперечитиме статусу і завданням ботанічної пам"ятки природи місцевого значення, оскільки може перешкоджати збереженню рослинних асоціацій, - степового різнотрав"я з домінуванням злакових угруповань, в тому числі з виявленим горицвітом весняним, який занесений до Червоної книги України, котрі мають вагоме наукове, культурне, естетичне значення та повний заповідний режим.

Суд зазначив, що передача спірної земельної ділянки у приватну власність відбулася всупереч процедури, встановленої законом.

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що відповідачами не надано доказів, які б спростовували обставини, встановлені під час розгляду справи, зокрема фактичне використання земельної ділянки для сільськогосподарських потреб, що суперечить статусу і завданням ботанічної пам"ятки природи місцевого значення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єльнікова Наталя Олександрівна, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування мотивів оскарження вказала, що позивачем не надано до суду доказів того, що межі ботанічної пам`ятки природи «Грузька балка» винесені в натурі, встановлено державні межові знаки, інформаційно-охоронні знаки чи інформаційні щити.

За відсутності чітко встановлених меж ботанічної пам`ятки природи «Грузька балка», прокурором не доведено, що земельна ділянка, яка надавалась ОСОБА_1 перебуває у межах вказаної пам`ятки природи.

Крім того, стверджує про те, що судом першої інстанції не враховано того, що спірну земельну ділянку передано у власність відповідачки у 2020 році, а охоронне зобов`язання складено і доведено до органу місцевого самоврядування лише у 2023 році. При цьому, перелік заборон, що міститься в охоронному зобов`язанні, не обмежує земельну ділянку в цивільному обігу, а лише встановлює перелік видів діяльності, які заборонені на вказаних землях, і у випадку наявності порушень відповідні органи можуть ставити питання про припинення такої діяльності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги. Вказав, що спірна земельна ділянка вибула із державної та комунальної власності не через помилку органу, а фактично у зв`язку із вчиненням протиправних дій. Крім того, згідно законодавства України, природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Розташування земельної ділянки у межах ботанічної пам`ятки природи згідно з чинним законодавством свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Зазначив, що неприйняття рішення про відведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимог законодавства, не впливає на її правовий режим. Звертає увагу суду, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить належного обґрунтування та не підтверджена жодними доказами, які б спростували судове рішення, а наведені доводи в апеляційній скарзі є особистим трактуванням норм чинного законодавства (а.с.1-12 том 2).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Єльнікової Н. О., представника позивача прокурора Мороза В. С., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Рішенням 16 сесії Кіровоградської обласної ради народних депутатів від 27 липня 2012 року № 337 «Про оголошення територій і об`єктів природно заповідного фонду місцевого значення», територію «Грузька балка» оголошено такою, що належить до природно заповідного фонду місцевого значення (а.с.27-28 том 1).

24 вересня 2020 року рішенням Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 456 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 », передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0854, площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, яка розташована на території Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.23 том 1).

Згідно інформаційної довідки №329854228 від 21 квітня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 21 жовтня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Гайдученко Н. Л. зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 38852153 (а.с.24-25 том 1).

Відповідно до охоронного зобов"язання Департаменту екології та природних ресурсів Кіровоградської обласної військової адміністрації від 23 червня 2023 року № МПб 50-564, Рівнянській сільській раді Новоукраїнського району передано під охорону та дотримання встановленого режиму територію ботанічної пам"ятки природи місцевого значення "Грузька балка", загальною площею 53, 47 га, в адміністративних межах Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.33-34 том 1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними;

якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною першою статті 14 Конституції України та частиною першою статті 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина перша-друга статті 3 ЗК України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (стаття 19 ЗК України).

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (стаття 44 ЗК України).

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території природно-заповідного фонду можуть використовуватися у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

В частинах першій-четвертій статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі статтею 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку.

Землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, не можуть передаватись із комунальної у приватну власність (пункт «в» частини четвертої статті 83 ЗК України).

Указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною.

У частинах першій та другій статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною п`ятою статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У частині першій та четвертій статті 186-1 ЗК України встановлено, що проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до вказаного органу за місцем розташування земельної ділянки оригінал проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною третьою статті 186-1 ЗК України проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.

У частині першій та третій статті 152 ЗК України визначено, що власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі: шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор посилався на те, що рішенням Кіровоградської обласної ради №337 від 27 липня 2012 року «Про оголошення територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення» оголошено територію ботанічної пам`ятки природи «Грузька балка» такою, що належить до природно-заповідного фонду місцевого значення. Ботанічна пам`ятка природи «Грузька балка», площею 53,47 га розташована на території Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Відповідно до охоронного зобов"язання від 23 червня 2023 року № МПб 50-564, Рівнянській сільській раді Новоукраїнського району передано під охорону та дотримання встановленого режиму територію ботанічної пам"ятки природи місцевого значення "Грузька балка", загальною площею 53, 47 га, в адміністративних межах Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.33-34 том 1).

На офіційному веб порталі Держгеокадастру України розміщена Публічна кадастрова карта, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру, за допомогою якої здійснюється надання доступу до відомостей Державного земельного кадастру та оприлюднення відомостей у вигляді відкритих даних, визначених ЗУ «Про Державний земельний кадастр».

Згідно графічних даних Публічної кадастрової карти, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0854 площею 2 га, повністю входить в межі території ботанічної пам`ятки природи «Грузька балка» (а.с.87-88 том 1).

В ході моніторингу земельних ділянок в адміністративних межах Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області встановлено, що на території ботанічної пам`ятки природи місцевого значення «Грузька балка» знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0854 площею 2 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачка ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку шляхом безоплатної приватизації на підставі рішення Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району від 24 вересня 2020 року № 456.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав належні та допустимі докази, які дають можливість стверджувати, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0854 площею 2 га знаходиться у межах ботанічної пам"ятки природи місцевого значення "Грузька балка", на землях природно-заповідного фонду, які не підлягають передачі з державної власності в приватну. Використання спірної земельної ділянки для сільськогосподарських потреб суперечитиме статусу і завданням ботанічної пам"ятки природи місцевого значення, оскільки може перешкоджати збереженню рослинних асоціацій, - степового різнотрав"я з домінуванням злакових угруповань, в тому числі з виявленим горицвітом весняним, який занесений до Червоної книги України, котрі мають вагоме наукове, культурне, естетичне значення та повний заповідний режим.

Заперечуючи проти позову, відповідачка зазначала про відсутність чітко встановлених меж ботанічної пам`ятки природи «Грузька балка».

Разом з тим, відсутність розробленої документації із землеустрою зі встановленням у натурі меж земельної ділянки природно-заповідного фонду згідно з частиною четвертою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» не може бути підставою для висновку про відсутність об`єкта природно-заповідного фонду, межі якого були визначені рішенням органу місцевого самоврядування.

Зокрема у постановах від 13 серпня 2019 року у справі № 910/11164/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 911/3315/17, від 16 вересня 2022 року у справі №752/3090/19 Верховний Суд звертав увагу, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що узгоджується із положеннями частини четвертої статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а неналежне оформлення земельної ділянки не змінює її цільового призначення як віднесеної до земель природно-заповідного фонду і не звільняє органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до встановленого чинним законодавством України порядку зміни цільового призначення та вилучення земельної ділянки.

Отже, незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним.

Навіть за незавершення всіх процедур щодо встановлення меж спірного об`єкта природно-заповідного фонду, наявні в матеріалах справи докази створення об`єкту заповідного фонду, дані, розміщені на публічній кадастровій карті України, відповідно яких, спірна земельна ділянка площею 2 га розташована на території та в межах земель, що відносяться до природно - заповідного фонду (а.с. 83-84 том 1), є достатніми, враховуючи приписи статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд», для визначення факту чи включає спірна земельна ділянка землі ботанічної пам"ятки "Грузька балка".

Виділення земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд» потрібно розглядати як порушення права власності держави, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою.

Судом першої інстанції на підставі досліджених і належно оцінених доказів встановлено наявність обмежень щодо передачі у приватну власність спірної земельної ділянки, яка віднесена до земель природно-заповідного фонду - ботанічної пам"ятки "Грузька балка".

Прокурор в інтересах держави в особі територіальної громади заявив вимоги про визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок (пункти «а» і «б» статті 21 ЗК України).

Згідно з частиною 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 та інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, абзац п`ятий пункту 143).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

З урахуванням викладеного, вимоги прокурора відповідають ефективному способу захисту порушених прав держави.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення, підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст. 141 ЦПК відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єльнікова Наталя Олександрівна, залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 28.02.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник