УХВАЛА

19 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 642/3541/23

провадження № 61-2380св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Селидівська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області, Комунальне некомерційне підприємство «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради»,

третя особа - Селидівська міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження заяву Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, подану представником Загурською Аліною Валеріївною,про стягнення витрат на правничу допомогу у справі 642/3541/23, за касаційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року та додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 28 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області (далі - Селидівська МВА), Комунального некомерційного підприємства «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» (далі - КНП «Селидівська центральна міська лікарня»), третя особа - Селидівська міська рада (далі - Селидівська міськрада), про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року, з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2023 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 до Селидівської МВА, КНП «Селидівська центральна міська лікарня», третя особа Селидівська міськрада, про часткове визнання протиправним та часткове скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано розпорядження Селидівської МВА від 13 лютого 2023 року № 74-к в частині «звільнити ОСОБА_1 , директора КНП «Селидівська центральна міська лікарня» 13 лютого 2023 року, у зв`язку з не з`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності відповідно до пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України» незаконним та скасовано пункт 2 розпорядження Селидівської МВА від 13 лютого 2023 року № 74-к, в іншій частині - залишено розпорядження без змін.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора КНП «Селидівська центральна міська лікарня» з 13 лютого 2023 року.

Стягнуто з КНП «Селидівська центральна міська лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 лютого 2023 року по 20 вересня 2023 року у сумі 512 342 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду щодо поновлення на роботі незаконно звільненої ОСОБА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року апеляційні скарги Замніуса А. Ю., який діє в інтересах Селидівської МВА та КНП «Селидівська центральна лікарня» задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року скасовано. Ухвалено нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора КНП «Селидівська центральна міська лікарня» з 13 лютого 2023 року на 20 лютого 2023 року.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Селидівської МВА та КНП «Селидівська центральна лікарня» по 7 685,13 грн судового збору, сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Компенсовано на користь Селидівської МВА та КНП «Селидівська центральна лікарня» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 кожному за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Додатковою постановою Харківського апеляційного суду від 28 березня 2024 року заяву Замніуса А. Ю., який діє в інтересах Селидівської МВА, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Селидівської МВА 10 000 грн понесених витрат на правничу (правову) допомогу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору змінено.

Викладено абзац сьомий резолютивної частини в такій редакції:

«Компенсувати Селидівській міській військовій адміністрації Покровського району Донецької області судовий збір у розмірі 7 685,13 грн за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Компенсувати Комунальному некомерційному підприємству «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» судовий збір у розмірі 7 685,13 грн за подання заяви про приєднання до апеляційної скарги Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької областіза рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Абзаци восьмий, дев`ятий, десятий вважати абзацами дев`ятим, десятим, одинадцятим.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2023 року, ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року та додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 28 березня 2024 року залишено без змін.

У грудні 2024 року Селидівська МВАподала заяву за підписом представника Загурської А. В.про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом у суді касаційної інстанції.

В обґрунтування поважності причин подання заяви поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України відповідач вказує, що справа розглядалася Верховним Судом у порядку письмового провадження, відповідач не був обізнаний про дату та час її розгляду. На поштову адресу відповідача не надходила копія постанови Верховного Суду, оскільки з жовтня 2024 року м. Селидове, де знаходився відповідач, було окуповане російською федерацією. Про прийняте Верховним Судом судове рішення відповідачу стало відомо лише після оплати наданих йому адвокатських послуг. Селидівська міська територіальна громада з 19 серпня 2024 року є територією активних бойових дій, а з 31 жовтня 2024 року м. Селидове окуповане рф. Також Селидівська МВАзазначає, що навіть з урахуванням наявності у відповідача електронного кабінету, в умовах частої відсутності електроенергії та зв`язку, а також необхідності пошуку безпечнішого для працівників відповідача місця, зважаючи на активні бойові дії та окупацію території м. Селидове, відповідач не мав можливості вчасно дізнатись про ухвалену Верховним Судом постанову. Селидівська МВА просить визнати поважними причини неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу в межах встановленого строку та поновити Селидівській МВАстрок для подання заяви про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких позивач просить залишити заяву без розгляду. Вказує, що відповідач, посилаючись на неможливість своєчасно подати заяву, не надав доказів про періоди відсутності світла, зв`язку (представник вказує лише загальні фрази). Відповідач не повідомив, що Селидівська МВАще у серпні 2024 році була евакуйована частково до м. Дніпро, частково до м. Кам`янське Дніпропетровської області, де продовжила виконувати свої функції у дистанційному режимі. Постанова Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року була опублікована на офіційному веб порталі судової влади України та було забезпечено надання загального доступу до неї 08 листопада 2024 року. Крім того, відповідно до ухвали Верховного Суду від 17 жовтня 2024 року інформація про дату розгляду справи була оприлюднена на офіційному веб порталі судової влади України, тобто усі учасники справи були належним чином повідомлені, що справа буде розглядатися саме 31 жовтня 2024 року. У заяві не зазначено дату отримання постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року, усі міркування заявника будуються на припущеннях щодо не обізнаності про прийняття Верховним Судом 31 жовтня 2024 року остаточного рішення, тому наведені аргументи щодо причин пропуску подання заяви не заслуговують уваги та є безпідставними.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

Аналіз матеріалів прави свідчить, що:

08 листопада 2024 року до електронного кабінету Селидівської МВА доставлено постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року (т. 3, а. с. 154);

23 грудня 2024 року в електронному кабінеті Селидівської МВА сформовано заяву про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яка зареєстрована Верховним Судом 24 грудня 2024 року;

представник Селидівської МВА, обґрунтовуючи поважність причин подання заяви поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, вказала, що: Селидівської МВАне була обізнана про дату та час розгляду справи; на поштову адресу не надходила копія постанови, оскільки з жовтня 2024 року м. Селидове було окуповане рф; про ухвалену постанову відповідачу стало відомо лише після оплати наданих йому адвокатських послуг; навіть з урахуванням наявності у відповідача електронного кабінету, в умовах частої відсутності електроенергії та зв`язку, а також необхідності пошуку безпечнішого для працівників відповідача місця, зважаючи на активні бойові дії та окупацію території м. Селидове, відповідач не мав можливості вчасно дізнатись про ухвалену Верховним Судом постанову;

оскільки постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року була доставлена до електронного кабінету Селидівської МВА 08 листопада 2024 року, заява про стягнення витрат на правничу допомогу була подана через півтора місяці після її доставлення до електронного кабінету відповідача, доказів поважності причин пропуску п`ятиденного строку після ухвалення постанови суду, зокрема, відсутності електроенергії та зв`язку, відповідачем до заяви не додано, касаційний суд визнає причини пропуску відповідачем цього строку неповажними, наслідком чого є залишення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу без розгляду.

Керуючись статтями 141, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, подану представником Загурською Аліною Валеріївною, про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко