Справа № 541/3199/24
Номер провадження 2/541/114/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 лютого 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Морозовської О.А.,

за участю секретаря судового засідання Непокупної Л.М., Калініченко Л.О.

представника позивача, адвоката Скворцової Л.В.,

представник відповідача, адвоката Педорича В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом примусового виселення без надання іншого приміщення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом примусового виселення без надання іншого приміщення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миргороді Полтавської області померла бабуся позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , про що 25 червня 2015 року зроблено відповідний актовий запис за № 318 та складено свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно та майнові права.

Відповідно до заповіту від 10 березня 2005 року № 373 посвідченого державним нотаріусом другої Миргородської державної нотаріальної контори Смагою Л.М., ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно позивачу - ОСОБА_5 . Згідно свідоцтва про зміну імені від 9 жовтня 2015 року, виданого окружним судом штату Орегон США у справі Р-1509049 відповідно до рішення про зміну імені повнолітньої, позивач змінила прізвище на ОСОБА_6 .

В установлений шестимісячний термін позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, надіславши 13 листопада 2015 року приватному нотаріусу Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. заяву про прийняття спадщини.

Внаслідок неправомірних дій приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. яка безпідставно 18 березня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_7 , йому як пережившому спадкодавця, видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , як спільного майна подружжя.

Вважаючи, що приватний нотаріус Гриб Ю.М. видала свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_8 , порушуючи її права, оскільки ОСОБА_4 була одноособовим власником, а від обов`язкової частки, як непрацездатний 04 вересня 2015 року ОСОБА_8 відмовився, позивач ОСОБА_1 за захистом своїх прав звернулася до суду.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 25 травня 2021 року позов позивача ОСОБА_1 задоволено, свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 визнано недійсним.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області залишено в силі Постановою Касаційно суду Верховного суду від 16 листопада 2022 року.

18 квітня 2021 року стороні позивача ОСОБА_1 під час розгляду цивільної справи в Шишацькому районному суді Полтавської області стало відомо, що не дивлячись на спір щодо вказаного житлового будинку, на підставі свідоцтва про право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 з яким знаходилась в шлюбі (Свідоцтво про право на спадщину зареєстровано в спадковому реєстрі номер 648003317 на бланку НОА номер 625954, видане 26 вересня 2019 року).

Вважаючи що відповідач ОСОБА_2 не мала права отримувати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями розташованого по АДРЕСА_1 , оскільки житловий будинок в цілому повинен належати позивачу ОСОБА_1 , як спадкоємиці, що прийняла спадщину належним чином в установлений шестимісячний термін, позивач ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яке було видано відповідачу ОСОБА_2 26 вересня 2019 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Ряжко О.В.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 червня 2023 року свідоцтво про спадщину видане 26 вересня 2019 року визнано недійсним.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2024 року рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області залишено без змін.

Відповідно до заповіту право на спадщину за заповітом від 22 липня 2024 року, зареєстрованому в реєстрі номер 1353 спадкова справа 14/2015, виданим приватним нотаріусом Миргородського міськрайонного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М. єдиним спадкоємцем житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є громадянка США ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 липня 2024 року №1353 спадкова справа 14/2015, виданим приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М., земельна ділянка площею 0,0729 га кадастровий номер :50:048:0191 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) місце розташування якої АДРЕСА_1 , яка раніше належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯМ № 210940, виданого відділом Держкомзему у м. Миргород Полтавської області 08 серпня 2021 є громадянка США ОСОБА_1 .

За заявою позивача ОСОБА_1 в державному реєстрі речових прав 26 червня 2024 року припинено право власності ОСОБА_8 на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності , серія та номер НОМЕР_2 , видане 16 березня 2018 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М.).

24 червня 2024 року в державному реєстрі речових прав речове право на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , яке зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер реєстр 723, виданого 26.09.2019 приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Ряжко О., яке було видано ОСОБА_2 , припинено.

Згідно довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Миргородської міської ради ОСОБА_2 23 липня 2024 року було знято з останнього місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №387732095 єдиним спадкоємцем житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами загальна площа (кв.м.): 83,4. житлова площа (кв.м.): 54,2, є громадянка США ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77718997 від 22.07.2024 єдиним спадкоємцем земельної ділянки площею 0,0729 га є громадянка США ОСОБА_1 .

Позивач належним чином сплатила податки державі Україна в розмірі 150 (сто п`ятдесят) тисяч гривень враховуючи експертизи оцінки нерухомого майна.

Починаючи з 2018 року в помешканні житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_8 проживала відповідач ОСОБА_2 , яка в тому ж році з ним одружилася. Після смерті ОСОБА_8 відповідачка самовільно змінила замки на вхідних дверях і господарських будівлях, не допускає позивача до садиби, самоправно почала користуватися та володіти усім майном.

Зазначає, що вона (позивач) не може вирішити дане питання в досудовому порядку, оскільки відповідач у помешкання житлового будинку не впускає, зачиняється зсередини, уникає будь-якого спілкування.

Крім того, всупереч волі власника дозволила проживати в будинку своєму зятю ОСОБА_9 та онуці ОСОБА_10 .

Будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем про користування житловим будинком не було, дозволу на користування та володіння позивач не надавала. Відповідач порушує гарантовані конституційні права позивача на володіння, користування, та розпоряджання власністю і не бажає добровільно звільнити належне позивачеві житлове приміщення, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

На підставі викладеного позивач просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні нею права володіння, користування і розпорядження житловим будинком розташованим по АДРЕСА_1 ; примусово виселити відповідача ОСОБА_2 з житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення; стягнути з відповідача судові витрати.

13 вересня 2024 року ухвалою судді позовна заява залишена без руху.

23 вересня 2024 року на виконання ухвали суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

24 вересня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 24 жовтня 2024 року, встановлено відповідачу строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу строк для подачі до суду відповіді на відзив.

16 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Зазначила, що в спірному житловому будинку вона проживає з кінця 2017 року як член сім`ї власника будинку та, пізніше як його співвласник. Іншого житла не має ні в користуванні, ні у власності. Позивач є громадянином Сполучених штатів Америки, як мінімум з 23 серпня 2011 року. На думку відповідача, її зняття із зареєстрованого місця проживання за зверненням до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання якої зареєстровано в житлі, що належить власнику на підставі права власності в порядку ст. 18 зазначеного Закону не має правового значення при вирішення даного спору. Вважає, що всупереч положенням ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач створює перешкоди у володінні, користуванні і розпорядженні житловим будинком саме позивачу, який не проживає і відсутній на території України. Задоволення позову фактично позбавить її житла, з яким вона має триваючі майже 7 років зв`язки, покладе на неї надмірний тягар, чим порушить баланс інтересів сторін, оскільки вона фактично стане безхатченком в період воєнного стану, що не є справедливим з урахуванням усіх обставин цієї справи (наявність громадянства США та проживання позивача за межами України протягом більше 13 років) та не буде відповідати принципам верховенства права та справедливості. На підставі викладеного просила врахувати вищезазначене при розгляді справи по суті і відмовити повністю в позові ОСОБА_1 до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом примусового виселення без надання іншого приміщення.

21 жовтня 2024 року представник позивача - адвокат Скворцова Л.В. подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у відзиві виклала обставини, які не відповідають фактичним обставинам справи. Твердження відповідача, що в спірний будинок вона вселилася в кінці 2017 року як член сім`ї власника будинку та пізніше як співвласник не відповідає дійсності, так як ОСОБА_8 після смерті своєї дружини ОСОБА_4 . 04 вересня 2015 року надав приватному нотаріусу Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині померлої дружини як пенсіонер за віком та жодних дій щодо відкликання заяви не вчиняв. Тобто, на момент вселення у спірний житловий будинок відповідачем ОСОБА_2 ОСОБА_8 проживав у спірному будинку лише як член родини позивача ОСОБА_1 , яка належним чином у шестимісячний термін прийняла спадщину та була і є єдиним власником спірного будинку. Відповідачка ОСОБА_2 без згоди власника - позивача ОСОБА_1 вселилася в спірний житловий будинок та навіть не повідомила останню. 18 березня 2018 року ОСОБА_8 внаслідок незаконних дій приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. отримав свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку як переживший дружину. Дане свідоцтво було оскаржено позивачем у Шишацькому районному суді Полтавської області та 25 травня 2021 року було визнано недійсним. Постановою Верховного суду від 16 листопада 2022 року рішення Шишацького районного суду залишено в силі. Проведеною перевіркою Міністерства юстиції України зазначено, що свідоцтво про право власності було видано приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. у порушення п. 5 ст.71 Закону України «Про нотаріат». Після смерті ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) сторона позивача неодноразово зверталася до відповідачки, намагалася мирним шляхом вирішити спірне питання, але відповідач зачинялась зсередини в будинку, не відчиняла вхідні двері. Також, позивачем було надіслано рекомендованим листом попередження про звернення до суду. Не звертаючи увагу на попередження та ризик отримання рішення суду не на свою користь відповідачка на підставі свідоцтва, яке було визнано недійсним, отримала свідоцтво про спадщину після смерті ОСОБА_8 та відразу зареєструвалася у спірному житловому будинку. Свідоцтво про право на спадщину також Миргородським міськрайонним судом Полтавської області визнано недійсним, а Полтавським апеляційним судом рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області залишено в силі. Тобто, відповідач ОСОБА_2 жодних правових підстав для вселення та проживання без згоди позивача, яка є єдиним власником спірного будинку, не мала та не має такого права на даний час та розцінюється позивачем як самовільне вселення та незаконно проживання у належному позивачеві на праві приватної власності житловому будинку. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає некоректне посилання відповідача на ст. 8 Конвенції як на захист своїх прав, оскільки відповідач на протязі 7 років порушує права позивача, яка є власником спірного будинку, при цьому не маючи жодних підстав для проживання у помешканні житлового будинку, та ще надавши спірний будинок для проживання зятю, дочці, онуці. Твердженню відповідача, що зі спірним будинком вона має триваючи зв`язки, майже 7 років, позивач прохає суд надати критичну оцінку, з урахуванням всіх обставин, які виклала у запереченні позивач, та надала докази, а також критично оцінити твердження відповідача, що у разі задоволення позову, остання стане безхатченком, оскільки вона є працездатною, фізично здорового, пенсійного віку не досягла, не є особою зі інвалідністю, має дорослу доньку та зятя, який має автомобіль та працює в службі таксі «15-56», відповідно зможе відшукати собі житло (орендувати квартиру, житловий будинок) та разом проживати. Щодо тимчасового проживання позивача ОСОБА_1 , позивач стверджує, що в Україні іншого житла, окрім спірного житлового будинку, у неї не має, але будинок фактично захоплено відповідачем, а тому вона не має можливість приїздити у належний їй житловий будинок, де раніше проживала, який є для неї рідним. На підставі викладеного представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

24 жовтня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

29 жовтня 2024 року представник відповідача - адвокат Педорич В.І. подав до суду заперечення, в яких зазначив, що постановою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі № 541/2069/19 встановлені наступні обставини: ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , 16 березня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_8 йому, як чоловіку спадкодавця, було видано приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гриб Ю.М. свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , як частину спільного майна подружжя. Свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_8 визнано недійсним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області, яке набрало законної сили 16 листопада 2022 року (Постанова Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі № 541/2069/19). Таким чином з 24 червня 2015 року і станом на кінець 2017 року ОСОБА_8 був співвласником будинку і саме як член сім`ї власника будинку відповідач вселилася в спірний будинок. Позивачка оформила право власності на спірний будинок свідоцтвом, про право на спадщину від 22 липня 2024 року і станом на 12.07.2019 року - дата направлення листа, коли ще було чинне свідоцтво про право на спадщину на ім`я відповідача ОСОБА_2 на 1/2 частку спірного будинку (до 16 січня 2024 року) не мала законного права вимагати припинення користування спадковим майном. Щодо можливості орендувати квартиру в м. Миргороді відповідачем необхідно взяти до уваги що відповідач має щомісячні доходи після утримання податку з доходів фізичних осіб в розмірі близько 6 700 грн; середній розмір орендної плати 1 кімнатної квартири в м. Миргороді на сьогодні становить близько 6 600 грн на місяць. Зазначене свідчить про відсутність на сьогодні у відповідача можливості орендувати житло. На підставі викладеного, представник відповідача просить врахувати вищезазначене при розгляді справи по суті і відмовити повністю в позові ОСОБА_1 .

Також, 09 січня 2025 року представник відповідач - адвокат Педорич В.І. подав до суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Матеріалами справи встановлено що в спірному приміщенні окрім відповідача проживають її зять та внучка. Дана обставина визнається відповідачем. Це значить що задоволення цього позову про виселення відповідача не забезпечить повний захист, не відповідатиме меті здійснення правосуддя та принципу процесуальної економії, не усуне необхідність звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. На підставі викладеного, представник відповідача просить врахувати вищезазначене при розгляді справи по суті і відмовити повністю в позові ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача адвокат Скворцова Л.В., позовні вимоги підтримала. Просила їх задовольнити з підстав викладених у позові та просила усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні нею права володіння, користування і розпорядження житловим будинком розташованим по АДРЕСА_1 , шляхом виселення з нього відповідача, без надання іншого житла.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за адресою місця проживання.

Представник відповідача - адвокат Педорич В.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази надані сторонами та проаналізувавши їх в сукупності суд встановив обставини які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Громадянка Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 є власницею житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області 10 березня 2005 року, зареєстрованого у реєстрі за № 373, як спадкоємець зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.07.2024 року виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М., що зареєстровано в реєстрі за № 1352 (а.с. 54). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 387732095 від 22.07.2024 право власності на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2024 року виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М., що зареєстроване в реєстрі за № 1352 (а. с. 54).

Також, Громадянка Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 є власницею земельної ділянки площею 0,0729 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування якої: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:048:0191 на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області 10 березня 2005 року, зареєстрованого у реєстрі за № 373, як спадкоємець зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2024 року виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М., що зареєстровано в реєстрі за № 1353 (а.с. 58). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 387733564 від 22.07.2024 право власності на земельну ділянку площею 0,0729 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування якої: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:048:0191 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2024 року виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М., що зареєстровано в реєстрі за № 1353 (а. с. 59).

У мотивувальній частині постанови Полтавського апеляційного суду від 16.01.2024 року у справі № 541/1127/23 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миргороді Полтавської області померла ОСОБА_4 - бабуся позивачки ОСОБА_1 , про що 25 червня 2015 року зроблено відповідний актовий запис за № 318 та видано свідоцтво про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно та майнові права. За життя остання 10.03.2005 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори Смагою Л.М., яким заповіла все своє майно ОСОБА_5 . Згідно зі свідоцтвом про зміну імені від 09 жовтня 2015 року, виданим Окружним судом штата Орегон у справі № Р1509049, відповідно до рішення про зміну імені повнолітньої людини, ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_1 . 13.11.2015 ОСОБА_1 направила приватному нотаріусу Миргородського міськрайонного нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М. заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_8 , чоловік померлої ОСОБА_4 , 04.09.2015 надав приватному нотаріусу Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гриб Ю.М. заяву про відмову від обов`язкової частки в спадщині померлої дружини, як непрацездатний пенсіонер за віком. Будь-яких дій щодо відкликання поданої заяви ОСОБА_8 не вчиняв. З повідомлення приватного нотаріуса Миргородського міськрайонного нотаріального округу від 16.03.2018 року за вих. №63/02-14 ОСОБА_1 стало відомо, що 16 березня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_8 йому, як чоловіку спадкодавця, було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частки на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у АДРЕСА_1 , як на частину спільного майна подружжя. Для захисту своїх спадкових прав, ОСОБА_1 , через свого представника, звернулася до суду. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. Після його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , як спадкоємець, отримала свідоцтво про право на спадщину - 1/2 частину житлового будинку у АДРЕСА_1 . Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 25.05.2021 у справі № 541/2069/19, яке було залишено в силі постановою Верховного Суду від 16.11.2022, визнано недійсним свідоцтво про право власності від 16 березня 2018 року, видане приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гриб Юлією Миколаївною на ім`я ОСОБА_8 на 1/2 частку у справі спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке в цілому складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 132-137).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 червня 2023 року у справі № 541/1127/23, яке було залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 16.01.2024 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Ряжко О.В. 26.09.2019 ОСОБА_2 на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими по АДРЕСА_1 (а.с. 132-137).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 384396909 від 26.06.2024 року право власності ОСОБА_8 на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 припинено 20.06.2024 року на підставі рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 25.05.2021 у справі № 541/2069/19, яке було залишено в силі постановою Верховного Суду від 16.11.2022 року (а.с. 52).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав № 384113145 від 24.06.2024 року право власності ОСОБА_2 на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 припинено 20.06.2024 року на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 червня 2023 року у справі № 541/1127/23 (а.с. 53).

Відповідно до повідомлення відділу реєстрації виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 05.3-08/953 від 11.09.2024 року ОСОБА_2 23.07.2024 року було знято з останнього місця реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Актом підтвердження фактичного місця проживання особи (осіб) від 10.10.2024 року підтверджується, що в будинку АДРЕСА_2 з кінця 2017 року по теперішній час проживає ОСОБА_2 (а.с. 123). Дані обставини визнаються сторонами по справі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права.

У даній справі спір виник між власником житлового будинку, та особою, яка не зареєстрована у ньому, не є а ні власником/співвласником, а ні членом сім`ї власника спірного житлового будинку, але користується зазначеним нерухомим майном.

У спірних правовідносинах права позивача, як власника житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановлені судами обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 вселилася та набула права користування житловим будинком, що належить на праві власності ОСОБА_1 без дозволу та згоди останньої, підтвердженням чого є відсутність будь-яких документальних підтверджень правових підстав постійного користування спірним житловим приміщенням, зокрема договорів оренди, безоплатного користування тощо.

Відповідач стверджує, що в спірному будинку вона проживає з кінця 2017 року як член сім`ї співвласника будинку ОСОБА_8 та пізніше як його співвласник. Разом з тим, дане твердження спростовується рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 25.05.2021 у справі № 541/2069/19, яке було залишено в силі постановою Верховного Суду від 16.11.2022.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як власник житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 , категорично заперечує проти проживання у ньому відповідача, не надавала останній жодної згоди проживати у спірному житловому приміщенні після набуття права власності на вказаний житловий будинок.

Відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, а тому на неї не розповсюджуються положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку.

З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20)).

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Аналогічні висновки викладені в Постанові ВС від 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18 (провадження № 61-19252св19).

Оцінюючи виселення ОСОБА_2 з житлового будинку на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, суд вважає, що припинення права користування відповідачем спірним житлом шляхом її виселення відповідає такому критерію, оскільки: по-перше, між сторонами не існувала домовленість з приводу проживання відповідача у житловому будинку, по-друге, обставини, які надавали їй право на проживання у зазначеному житловому приміщенні припинилися, по-третє відповідач є працездатною особою, пенсійного віку не досягла, не є особою зі інвалідністю (доказів протилежного суду не надано), а тому може орендувати житло для свого проживання.

Враховуючи вищевикладене суд вважає обґрунтованими заявлені позивачем вимоги про усунення їй перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом виселення відповідача без надання їй іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачем при зверненні до суду сплачено 1211 гривень 20 копійок судового збору (а.с. 4) та в зв`язку з задоволенням позову підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 391, 406 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом примусового виселення без надання іншого приміщення - задовольнити.

ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні нею права володіння, користування і розпорядження житловим будинком розташованим по АДРЕСА_1 , шляхом примусового виселення ОСОБА_2 із житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, понесені позивачем при звернені до суду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5

Повне судове рішення складено 28 лютого 2025 року.

Суддя: О. А. Морозовська