Єдиний унікальний номер: 448/2169/24
Провадження № 2/448/154/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

21.02.2025 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Тхір О.Т.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Брикара О.М.,

та відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Мостиська у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

І.Стислий зміст позовних вимог.

Адвокат Брикар О.М. звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах ОСОБА_1 , покликаючись на те, що з 08.11.2019р. така перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . За час спільного подружнього життя у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що спільне життя у його довірительки з відповідачем не склалося через постійні сварки та суперечності, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки.

Стверджує, що сім`я сторін по справі розпалася остаточно, не ведуть спільного господарства, не живуть подружнім життям, відтак втратили один до одного почуття любові та поваги.

Вважає, що подальше підтримування сімейних відносин його довірительки ОСОБА_1 із відповідачем є неможливим, а формальне перебування у шлюбі недоцільним та не бажаним. Залишатись надалі у такому шлюбі його довірителька ОСОБА_1 немає наміру.

З огляду на наведене, з врахуванням відсутності між сторонами почуттів любові і поваги, просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між його довірителькою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрованого 08.11.2019 року виконавчим комітетом Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №08.

ІІ. Позиція учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак з матеріалів справи відомо, що її інтереси представлятиме представник - адвокат Брикар О.М.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Брикар О.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги своєї довірительки, просив суд такі задоволити. Додатково зазначив, що на даний час його довірителька проживає з іншим чоловіком, з яким має намір створити сім`ю. Щодо понесених його довірителькою витратах у зв`язку з розглядом даної справи, то просив такі задоволити, а саме 968,96 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу, про що відповідно подав письмове клопотання на попередньому судовому засіданні, однак вирішення даного питання покладає на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив позовні вимоги. Зазначив, що бажає зберегти сім`ю, оскільки дочка повинна проживати в повноцінній сім`ї. Щодо стягнення з нього на користь позивачки витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., то зазначив, що не взмозі сплатити таку суму, так як у нього відсутній дохід, а також має незадовільний стан здоров`я (інвалід ІІІ групи).

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 03.12.2024р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

16.01.2025р. та 19.02.2025 р. ухвалами суду задоволено клопотання сторони позивача про проведення судових засідань в режимі ВКЗ.

ІV. Обставини справи, встановлені судом.

Заслухавши думку представника позивачки та відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 та доводи відповідача ОСОБА_2 , судом встановлені наступні обставини.

Сторони з 08 листопада 2019р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №08.

Від подружнього життя в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Між сторонами склались неприязні відносини через протилежні погляди на сімейні відносини, сімейні цінності, між ними відсутнє взаєморозуміння.

Окрім цього, встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, їх шлюб існує формально, позивачка ОСОБА_1 не бажає зберегти шлюб та на розірванні такого наполягає. Відповідач ОСОБА_2 заперечує щодо розірвання шлюбу, мотивуючи збереження шлюбних відносин лише вихованням та проживанням їхньої дочки в повноцінній сім`ї.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями учасників справи, копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.07.2020 року; копією свідоцтва про народження дитини сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копією сторінок паспорта позивачки; іншими матеріалами справи.

V. Застосовані судом норми права.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст.76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

VI. Висновки суду.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Щодо заперечень відповідача ОСОБА_2 проти розірвання шлюбу, то суд звертає увагу, що доказів можливості збереження шлюбу він не навів та не надав.

Крім того, суд відхиляє доводи відповідача про необхідність збереження шлюбу заради дитини, оскільки повноцінний розвиток та виховання дитини є неможливим у сім`ї, в якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сім`ю, де відсутнє взаєморозуміння, а батьки тривалий час проживають окремо. При цьому, суд вважає, що розірвання шлюбу між сторонами не вплине на право дитини на виховання її батьками. Обов`язки батьків щодо виховання власних дітей передбачені положеннями статей 150, 157 СК України та не залежать від перебування батьків у шлюбі.

Таким чином, виходячи з фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, враховуючи інші обставини життя подружжя, проживання позивачки з іншим чоловіком та наміру такої створити нову сім`ю, з урахуванням періоду часу, який пройшов з часу звернення позивачки з позовом в суд до часу ухвалення судом рішення по суті спору, суд вважає, що позов обґрунтований, шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки (дружини), примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивачка ОСОБА_1 не виявила бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, в свою чергу відповідач ОСОБА_2 не прийняв належних дій для збереження сім`ї, а тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дитини, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

VII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 при поданні позову до суду сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується поданою позивачкою квитанцією ID: 3199-9784-1111-8292 від 27.11.2024 року.

Оскільки позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, як вважає суд, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір у зазначеному розмірі.

Щодо понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., то суд з даного приводу зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України).

Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20.

Згідно з ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19)

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. […] саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

При визначенні розміру компенсації позивачці ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у даному випадку суд враховує характер правовідносин у цій справі та її складність; ціну позову та фінансовий стан обох сторін; подані стороною позивача докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена; обсяг поданих до суду адвокатом (представником позивача) документів; факт участі представника позивача у двох судових засіданнях, а також поведінку сторін під час розгляду справи. При цьому, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, представником позивача заявлено до відшкодування позивачці ОСОБА_1 за рахунок відповідача ОСОБА_2 розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн., витрачену адвокатом на виконання робіт (послуг) з підготовки та подання до суду процесуальних документів та витрачених на участь адвоката у судових засіданнях по справі.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

З урахуванням вищевказаного, обґрунтувань поданої представником позивача заяви про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 понесених нею витрат на правничу допомогу та доданих до неї документів, а також обґрунтувань та доводів відповідача, котрий зазначив, що не взмозі сплатити дані витрати в зазначеній сумі, у зв`язку з відсутністю в нього стабільного доходу і незадовільним станом здоров`я (інвалід ІІІ групи), які суд розцінює, як клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Брикара О.М. та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 - 3000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи.

Саме така сума відшкодування позивачці ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду, відповідає принципам розумності, співмірності та справедливості, а відтак становитиме справедливий та співмірний розмір компенсації позивачці зазначених витрат.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 листопада 2019 року виконавчим комітетом Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №8.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесений нею судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду, яке є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.

Копію рішення, після набрання ним законної сили, надіслати до Мостиського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Повний текст рішення складено 26.02.2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.В. Кічак