Провадження № 2/752/1745/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Коллект Центр», в особі директора М.Ткаченко (а.с.35, 36), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути заборгованість за договором позики № 75196131 від 29 серпня 2021 року в сумі 44 328,49 грн та стягнути судові витрати, які полягають у сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн та витрат за надання правничої допомоги - 13 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75196131. Договір укладено в електронній формі, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором.

27 січня 2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики від № 75196131, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» уклали договір № 10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги до боржників, в тому числі за договором позики від 29 серпня 2021 року № 75196131, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .

Станом на час звернення до суду заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Позивач зазначає, що набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 75196131 від 29 серпня 2021 року у розмірі 44 328,49 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 14 281,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 29 786,14 грн, інфляційні збитки - 228,49 грн, нараховані 3% річних - 32,86 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с.49).

Судом в порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі, відповідь на такий запит надійшла до суду 11 липня 2024 року (а.с.47).

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що 29 серпня 2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75196131, відповідно до умов якого товариство надало відповідачеві кредит, загальний розмір якого становить 14 281,00 грн строком на 29 днів (дата повернення - 27 вересня 2021 року) зі сплатою процентів за користування кредитом: знижена процентна ставка 1,69% (застосовується відповідно до умов Програми лояльності); базова процентна ставка - 1,99 % за день; процентна ставка за понадстрокове користування кредитом (не застосується в період карантину) - 2,70 %; орієнтована річна ставка - 15026,69%; орієнтована загальна вартість позики - 21 286,33 грн. Додатком до договору є таблиця обчислення вартості споживчого кредиту (а.с.6, 6 зв.).

Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 5.1). Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі (п. 5.2).

Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору (п. 19 договору).

Договір укладено дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладанням підпису одноразового ідентифікатора, відповідно до положень Закону України «Про електрону комерцію» (п.12 договору).

Вказаний договір укладений сторонами в електронній формі, підписання договору зі сторони позичальника було здійснено шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором - moW604DSNE.

Додаток № 1 до договору позики від 29 серпня 2021 року № 75196131 містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором.

До матеріалів справи також долучено копію Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджені Наказом директора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 12 серпня 2021 року № 12/08/2021 (а.с. 7-12).

Відповідно до наданого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» розрахунку заборгованості за договором позики від 29 серпня 2021 року № 75196131 станом на 27 січня 2022 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 44 067,15 грн, з яких: 14 281,00 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 29 786,15 грн - залишок заборгованості за відсотками (а.с. 15 зв. -17).

При цьому, згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 10 березня 2023 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 44 328,49 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 14 281,00 грн, заборгованість за відсотками - 29 786,14 грн, нараховані за період з 27 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року 3 % річних - 32,86 грн, інфляційні збитки за лютий 2022 року у розмірі 228,49 грн (а.с. 18).

Згідно наданого ТОВ «Коллект Центр» розрахунку, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 20 червня 2024 року складає 44 328,49 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14 281,00 грн, заборгованість за відсотками - 29 786,14 грн, нараховані 3 % річних - 32,86 грн та інфляційні збитки - 228,49 грн (а.с. 19).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Як встановлено судом, договір позики від 29 серпня 2021 року № 75196131 укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, а саме з боку позивача за допомогою факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки позивача, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, а з боку відповідача за допомогою одноразового ідентифікатору та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідачем не спростовано факту укладення договору позики від 29 серпня 2021 року № 75196131.

За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27 січня 2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами; ТОВ «Вердикт Капітал» одержало право вимагати від боржників виконання всіх грошових зобов`язань за договорами, право вимоги за якими передано клієнтом.

Згідно пункту 6.1.4 договору факторингу право вимоги переходить до фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (а.с.20-22).

Відповідно до реєстру № 1 боржників, та витягну з реєстру № 1 боржників до договору факторингу від 27 січня 2022 № 27/01/2022, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 75196131 від 29 серпня 2021 року, на суму заборгованості у розмірі 44 067,14 грн, з яких: 14 281, грн - заборгованість за тілом кредиту, 29 786,14 грн - сума заборгованості за процентами, (п.3268, а.с.23-25).

До матеріалів справи також долучено Акт приймання-передавання Реєстру боржників за Договором факторингу від 27 січня 2022 року № 27/01/2022/1, а також платіжне доручення від 27 січня 2022 року 3 32465 на суму 6 405 568,95 грн про оплату лоту згідно договору факторингу від 27 січня 2022 року № 27/01/2022.

Разом із тим, матеріали справи не містять повідомлення боржника ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за договором позики від 29 серпня 2021 року № 75196131, передачу персональних даних боржника та надання йому інформації про фактора, що обумовлено частиною першою статті 18 Закону України «Про споживче кредитування».

10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» уклали договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-03/203/01, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників за договорами, а ТОВ «Вердикт Капітал» одержало право вимагати від боржників виконання всіх грошових зобов`язань за договорами первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.26-29).

Відповідно до пункту 5.2 договору відступлення прав вимоги, права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4).

Відповідно до реєстру боржників, який є додатком № 3, та витягу з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 10-03/2023/01 від 20 березня 2023 року, ТОВ «Коллект центр» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 75196131 від 29 серпня 2021 року на суму заборгованості у розмірі 44 328,49 грн, з яких: 14 281, грн - заборгованість за тілом кредиту; 29 786,14 грн - сума заборгованості за процентами, відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно з ст. 625 ЦК України - 261,35 грн (п.26579, а.с.30-32.

До матеріалів справи також долучено Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року № 10-03/2023/01, а також Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 31 березня 2023 року (а.с. 26-27, 29 зв.)

Разом із тим, матеріали справи не містять повідомлення боржника ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за договором позики № 75196131 від 29 серпня 2021 року, передачу персональних даних боржника та надання йому інформації про фактора, що обумовлено частиною першою статті 18 Закону України «Про споживче кредитування».

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики на суму 44 328,49 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 14 281,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами- 29 786,14 грн, інфляційні збитки - 228,49 грн, нараховані 3% річних - 32,86 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань з повернення грошових коштів за договором позики № 75196131 від 29 серпня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 44 067,15 грн, з яких 14 281,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 29 786,15 грн - заборгованість за відсотками.

Згідно із довідкою ТОВ «ФК Фінекспрес» від 22 травня 2024 року вих. № 22/05-2024-4/ТНПП відповідно до умов договору від 23 січня 2018 року № 23-01-18/5, укладеного із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», 29 серпня 2021 року було здійснено успішний переказ коштів в сумі 14 281,00 грн на карту № НОМЕР_1 . Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються (а.с. 14 зв.).

Судом встановлено, що відповідачем факту отримання коштів за договором позики № 75196131 від 29 серпня 2021 року не спростовано, доказів погашення кредитної заборгованості суду не надано, власного розрахунку заборгованості за кредитним договором не надано.

При цьому, з наданого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 75196131 від 29 серпня 2021 року вбачається, що 27 вересня 2021 року на погашення заборгованості внесено грошові кошти в сумі 600,00 грн, 28 вересня 2021 року - у сумі 750 грн, 10 лютого 2021 року - у сумі 300,00 грн, а також 10 червня 2021 року - у сумі 2 637,61 грн, на загальну суму 4 287,61 грн, що зараховані кредитодавцем на погашення заборгованості за відсотками (а.с. 14 зв. - 17).

Суд враховує, що здійснення часткової оплати заборгованості за кредитним договором свідчить про визнання боржником факту укладення такого кредитного договору та наявності зобов`язань за ним, зокрема, в частині сплати відсотків за користування кредитом відповідно до умов такого договору.

Відповідач контррозрахунку заборгованості суду не надав.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Разом з тим, відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявність заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 14 281,00 грн.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк, кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 14 281,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає таке.

Як уже зазначалося раніше, сторони погодили такі умови кредитування: сума кредиту - 14 281,00 грн, строк кредитування - 29 днів (дата повернення - 27 вересня 2021 року) зі сплатою процентів за користування кредитом: знижена процентна стака 1,69% (застосовується відповідно до умов Програми лояльності); базова процентна ставка - 1,99 % за день; процентна ставка за понадстрокове користування кредитом (не застосується в період карантину) - 2,70 %; орієнтована річна ставка - 15026,69%; орієнтовна загальна вартість позики - 21 286,33 грн.

Також положення кредитного договору містять твердження позичальника, що до моменту підписання цього договору ОСОБА_1 вивчив договір позики та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі.

Додаток № 1 до договору позики від 29 серпня 2021 року № 75196131 містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором, зокрема, чиста сума кредиту складає 14 281,00 грн, проценти за користування кредитом - 7 005,33 грн, дата видачі кредиту - 29 серпня 2021року, дата платежу - 27 вересня 2021 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися у період з 29 серпня 2021 року по 01 січня 2022 року за ставкою 1,99 %.

Водночас згідно із пунктом 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожен день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування.

Згідно із частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома; банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші; споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений; роздруківка правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що надані позивачем по справі Правила надання грошових коштів у позику розумів відповідач та ознайомився з ними, підписуючи договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 29 сепрня 2021 року № 75196131.

У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин і правила частини першої статті 634 ЦК України щодо договору приєднання, оскільки у самому договорі позики від 29 серпня 2021 року № 75196131 не зазначено редакції Правил надання грошових коштів у позику, що регулюють інші умови правочину, до яких приєдналась відповідач, вважаючи їх невід`ємною частиною укладеного договору.

Доказів того, що Правила були розміщені на сайті позикодавця на момент підписання спірного договору відповідачем не надано.

Таким чином, всі інші умови надання грошових коштів у позику, крім тих, що зазначені у підписаному відповідачем договорі позики від 29 серпня 2021 року № 75196131, по справі не встановлені і суду не доведені.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти сплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказані висновки щодо застосування частини першої статті 1050 та статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року по справі 910/17048/17, щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Отже, по справі встановлено, що за умовами укладеного договору позика надавалась відповідачу строком на 29 днів з кінцевим строком повернення коштів та сплати процентів за позикою - 27 вересня 2021 року, а отже після спливу цього строку позикодавець не вправі нараховувати передбачені договором проценти.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за договором позики від 29 серпня 2021 року № 75196131 на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами в межах погодженого строку кредитування.

Визначаючи остаточну суму, що підлягає стягненню суд враховує, що 08 жовтня 2021 року на погашення заборгованості відповідачем внесено грошові кошти в сумі 404,80 грн, а також 17 жовтня 20221 року - у сумі 252,00 грн, що разом складає 656,80 грн.

27 вересня 2021 року на погашення заборгованості відповідачем внесено грошові кошти в сумі 600,00 грн, 28 вересня 2021 року - у сумі 750 грн, 10 лютого 2021 року - у сумі 300,00 грн, а також 10 червня 2021 року - у сумі 2 637,61 грн, що разом складає 4 287,61 грн.

Таким чином, на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у сумі 2 717,72 грн (7005,33 грн - 4 287,61 грн).

Щодо стягнення нарахованих 3 % річних та інфляційних збитків у відповідності до статті 625 ЦК України суд зазначає таке.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних та інфляційних збитків має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення 3 % річних, що нараховані за період з 27 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, та інфляційних збитків, нарахованих за лютий 2022 року, що нараховані на суму заборгованості 14 281,00 грн.

Враховуючи, викладене вище, а також те, що відповідачем порушено умови та строки виконання основного зобов`язання за договірними правовідносинами, вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних збитків від простроченої суми заборгованості підлягає задоволенню.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли часткове підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до виписки по зарахуванню судового збору до державного бюджету від 25 червня 2024 року № позивачем сплачено судовий збір у сумі - 3 028,00 грн.

Понесення позивачем витрат на правову допомогу підтверджується: договором від 07 червня 2024 року № 07-06/2024 про надання правової допомоги, укладеним ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» з Прайс-листом, затвердженим Рішенням Загальних зборів від 01 листопада 2023 року № 01-11/2023, заявкою на надання юридичної допомоги від 07 червня 2024 року № 774 по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а також витягом з Акту № 2 від 10 червня 2024 року про надання юридичної допомоги на суму 13 000,00 грн.

Заяви про зменшення розміру судових витрат до суду не надходило.

Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1 179,10 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 062,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 512, 514, 517, 526, 549, 610, 611, 615, 629, 1054, 1081, 1082 ЦК України, статтями 12, 13, 49, 81, 89 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором позики від 29 серпня 2021 року № 75196131, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 281,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 2 717,72 грн, 3 % річних у розмірі 32,86 грн, інфляційних втрат у розмірі 228,49 грн, що разом складає 17 260 (сімнадцять тисяч двісті шістдесят) грн 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 1 179 (одна тисяча сто сімдесят дев`ять) грн 10 коп, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 062 (п`ять тисяч шістдесят дві) грн 20 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306; .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2024 року.

Суддя А.В.Слободянюк