КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7443/2025
У Х В А Л А

25 лютого 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Поліщук Н.В., суддів Верланова С.М., Соколової В.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року до суду звернулось ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

В грудні 2024 року до суду звернувся представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року у задоволенні поданого клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, 10 січня 2025 року представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подано апеляційну скаргу.

Дослідивши зміст апеляційної скарги, апеляційний суд робить такий висновок.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Обмеженням права на доступ до суду в даному випадку є визначений нормами ЦПК України перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути предметом апеляційного оскарження окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Статтею 353 ЦПК України встановлений вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

При цьому, перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 353 ЦПК України, є вичерпним.

Отже, враховуючи те, що ухвала районного суду про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не передбачена переліком, наведеним у статті 353 ЦПК України, відтак така не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 346/5011/18 (провадження № 61-2235св19).

При цьому, заперечення на ухвали, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина 2 статті 353 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Отже, подана представником ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційна скарга на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року підлягає поверненню.

Керуючись статтею 357 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року повернути особі, яка її подає.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова