УХВАЛА

03 березня 2025 року

м. Київ

справа № 761/30044/20

провадження № 61-17102св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко Наталії Петрівни, про зупинення дії рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про витребування квартири з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила витребувати з незаконного володіння відповідачки ОСОБА_1 об` квартиру АДРЕСА_1 , з подальшим внесенням запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про ОСОБА_2 , як власника зазначеного об`єкту нерухомого майна.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року, занесеної до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі ОСОБА_3 як правонаступника ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року, позов задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 на користь законного власника ОСОБА_3 , з подальшим внесенням запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про ОСОБА_3 як власника зазначеного об`єкту нерухомого майна.

У грудні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_4 - адвоката Шевченка О. М., на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження в справі за вказаною касаційною скарго, витребувано із Шевченківського районного суду міста Києва цивільну справу № 761/30044/20.

У січні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко Н. П., на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко Н. П. про зупинення дії рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року. Прийнято заяву ОСОБА_5 про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року.

26 лютого 2025 року до суду касаційної інстанції повторно надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко Н. П., про зупинення дії рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року.

Заява обґрунтована тим, що з відповіді на адвокатський запит стало відомо, що 21 січня 2025 року здійснена державна реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , який самовільно змінив замки до вхідних дверей квартири, чим позбавив заявницю користуватися належним їй майном, яке залишилося в квартирі, як то меблі, побутова техніка, коштовні прикраси, речі особистого вжитку.

На переконання ОСОБА_1 існує ймовірність розпорядження позивачем спірною квартирою та речами, які знаходяться у вказаному житловому приміщенні.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання або дії судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення його виконання, підтверджені певними доказами.

Вирішуючи питання про зупинення виконання або дії судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності ускладнення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Законом не визначений перелік підстав, за наявності яких суд має право зупинити виконання оскарженого рішення суду або його дію. Свобода суддівського розсуду не є необмеженою, оскільки такі дії суд вчиняє після набрання рішенням законної сили, а однією з основних засад судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України). Тому зупинення виконання (дії) рішення суду допускається лише у виняткових випадках.

Заявник має обґрунтувати та довести, що не зупинення дії рішення або його виконання може мати незворотні наслідки.

Проста незгода з мотивами ухваленого рішення не є достатньою підставою для зупинення його виконання (дії), оскільки правильність застосування норм права суд касаційної інстанції перевіряє, переглядаючи судові рішення по суті, а не на стадії відкриття касаційного провадження.

Відповідно до сформованої судової практики суд при вирішенні питання про зупинення виконання (дії) рішення враховує такі обставини: ймовірності утруднення повторного розгляду справи або неможливість здійснення повороту виконання рішення внаслідок можливого скасування судового рішення, необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки, негайне виконання може завдати значної шкоди (призвести до знищення майна, втрати репутації) або призвести до інших негативних наслідків, які не можна буде виправити. Таке питання вирішується за заявою учасника справи або за ініціативою суду з урахуванням конкретних обставин справи.

Зупинення дії (виконання) рішення є винятковим заходом і має застосовуватися лише у випадках, коли це дійсно необхідно для запобігання негативним наслідкам, які не можна буде виправити в майбутньому у разі скасування судового рішення.

Водночас наведені ОСОБА_1 доводи не свідчать про наявність підстав для зупинення дії оскаржуваних судових рішень, оскільки відповідно до поданих адвокатом відомостей спірна квартира є предметом обтяження шляхом її арешту, зокрема на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року в цій справі № 761/30044/20, що унеможливлює її відчуження стороною позивача.

Щодо ризиків відносно майна, яке знаходиться в спірній квартирі, Верховний Суд зауважує, що зупинення дії або виконання оскаржуваних судових рішень, у разі обґрунтованих підтверджених доказами обставин, забезпечує цілісність та унеможливлює відчуження спірного нерухомого майна (житлового, нежитлового приміщення). При цьому, Верховний Суд не застосовує інститут забезпечення позову, який може передбачати різні способи заборон, як то заборона перешкод в користуванні майном тощо.

Враховуючи наведене, відсутні правові підстави для задоволення заяви про зупинення дії рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року.

Керуючись статтею 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко Наталії Петрівни про зупинення дії рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян