ПОСТАНОВА

іменем України

25 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/7095/23

провадження № 22-ц/4809/260/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 жовтня 2024 року у складі судді Іванової Н.Ю.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі по тексту ДП «СхідГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що з 16 грудня 2005 року по 13 серпня 2021 року він працював на різних посадах у ДП «СхідГЗК», а саме з 16 грудня 2005 року по 08 вересня 2014 року підземний гірник дільниці внутрішнього шахтного транспорту; з 09 вересня 2014 року по 28 липня 2016 року підземний гірник з ремонту гірничих виробок; з 29 липня 2016 року по 11 серпня 2016 року учень підземного машиніста бурової установки; з 12 серпня 2016 року по 12 грудня 2016 року учень підземного дорожньо-колійного робітника; з 13 грудня 2016 року по 18 вересня 2017 року підземний дорожньо-колійний робітник; з 19 вересня 2017 року по 10 грудня 2017 року учень підземного кріпильника; з 11 грудня 2017 року по 23 квітня 2019 року підземний кріпильник; з 24 квітня 2019 року по 24 червня 2019 року учень підземного гірника дільниці гірничопрохідницьких, бурових та очисних робіт; з 25 червня 2019 року по 15 березня 2020 року підземний гірник дільниці гірничопрохідницьких, бурових та очисних робіт; з 16 березня 2020 року по 13 серпня 2021 року підземний кріпильник. 13 серпня 2021 року його було звільнено на підставі п.2 ст.40 КЗпп України.

Зазначав, що за час роботи на підприємстві через шкідливі умови праці та значне перевантаження, через недосконалість робочого місця з вини роботодавця, у нього виникло хронічне професійне захворювання. Було визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60% та встановлено 3 групу інвалідності безтерміново. Внаслідок отриманого професійного захворювання змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Не має змоги працювати, з обережністю виконує хатню роботу, будь-які фізичні навантаження протипоказані. Посилався на постійне виникнення складнощів у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, кашлем, задишкою та постійними болями. Важко переносить задуху, адже в нього підіймається тиск та пульс. Перепади атмосферного тиску та різка зміна погоди впливають на його здоров`я, відчуває сильні головні болі. На лікування витрачаються значні кошти із загального сімейного бюджету.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з ДП «Схід ГЗК» на його користь моральну шкоду, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, у розмірі 335000 грн без урахування податку з доходів з фізичних осіб.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 150000 грн в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду змінити, стягнувши з ДП «Схід ГЗК» на його користь моральну шкоду, заподіяну втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 335000 грн без урахування податку з доходів з фізичних осіб.

ДП «Схід ГЗК» направило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 жовтня 2024 рокув частині, що оскаржується, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. Вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Бузинарська Д.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Плетньов О.С. направив заяву про розгляд справи без його участі (а.с.158).

Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами по справі, що ОСОБА_1 працював на ДП «Східний ГЗК» на різних посадах, а саме з 16 грудня 2005 року по 08 вересня 2014 року підземним гірником дільниці внутрішнього шахтного транспорту; з 09 вересня 2014 року по 28 липня 2016 року підземним гірником з ремонту гірничих виробок; з 29 липня 2016 року по 11 серпня 2016 року учнем підземного машиніста бурової установки; з 12 серпня 2016 року по 12 грудня 2016 року учнем підземного дорожньо-колійного робітника; з 13 грудня 2016 року по 18 вересня 2017 року підземним дорожньо-колійним робітником; з 19 вересня 2017 року по 10 грудня 2017 року учнем підземного кріпильника; з 11 грудня 2017 року по 23 квітня 2019 року підземним кріпильником; з 24 квітня 2019 року по 24 червня 2019 року учнем підземного гірника дільниці гірничопрохідницьких, бурових та очисних робіт; з 25 червня 2019 року по 15 березня 2020 року підземним гірником дільниці гірничопрохідницьких, бурових та очисних робіт; з 16 березня 2020 року по 13 серпня 2021 року підземним кріпильником (а.с.7-14).

Також встановлено, що загальний стаж роботи в підземних умовах на Інгульській шахті ДП «Східний ГЗК» ОСОБА_1 складає 15 років 07 місяців 27 днів.

Наказом від 13 серпня 2021 року №324 ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п.2 ст.40 КЗпп України (а.с.15).

Як свідчить інформаційна довідка про умови праці працівника при підозрі у нього хронічного професійного захворювання (отруєння) Управління Держпраці у Кіровоградській області від 23 листопада 2021 року №15-20-03/6825-21 відповідно до «Гігієнічної кваліфікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» умови праці ОСОБА_1 на робочих місцях Інгульської шахти ДП «Східний ГЗК» за професією підземного гірника дільниці внутрішньо-шахтного транспорту відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості та небезпечності та за професією підземного гірника з ремонту гірничих виробок відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності, за професією підземного дорожньо-колійного робітника (учня) відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності та за професією підземного гірника (учня) дільниці гірничопрохідницьких, бурових та очисних робіт відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності (а.с.16-20).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 грудня 2021 року встановлено, що професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло за таких обставин: тривалий стаж роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці, в умовах перевищення ГДР фізичного навантаження, пилу, при виконанні функціональних обов`язків, що обумовлено технологічним процесом з використанням засобів індивідуального захисту. Рівень фізичного перевантаження, а саме час перебування в незручній робочій позі складає 26,8-36,8% при нормі 25%, робоча поза вимушена до 11,1-12,8% при нормі до 10%, кількість вимушених (більше 30°) нахилів корпусу за зміну становить до 178-194 при нормі 51-100 відноситься до ІІІ класу 1 ступеня важкості трудового процесу. За показниками напруженості трудового процесу (особливий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну ІІІ клас 2 ступінь напруженості трудового процесу (а.с.21-23).

Судом встановлено, що згідно з випискою із медичної карти амбулаторного хворого убачається, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в амбулаторно-поліклінічному закладі з 23 червня 2021 року по 02 липня 2021 року з діагнозом: двосторонній гонартроз І-ІІ ст. Остеоартроз обох ліктьових суглобів І-ІІ ст. Фаза загострення. Больовий синдром (а.с.37).

Згідно з випискою із медичної карти поліклінчного хворого ОСОБА_1 з 05 липня 2021 року по 16 липня 2021 року знаходився в амбулаторно-поліклінічному закладі у стаціонарі з діагнозом: шийна двобічна С6, С7 та попереково-крижова L4, L5, S1 радикулопатія двобічна з акцентом зліва на фоні розповсюдженого остеохондрозу хребта 11-111 ст. Часто рецидивуючий перебіг. Стійкий больовий синдром з м`язово-тонінчими проявами. Периферичний нейосудинний синдром. Двобічний плече лопатковий періартроз. Порушення біомеханіки хребта 11 ст (а.с.32).

Виписка із медичної карти стаціонарного хворого пульмонолгічного відділення №6975 свідчить про те, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у стаціонарі з 18 серпня 2021 року по 25 серпня 2021 року з діагнозом: ЗОЗЛ І-ІІ, легкий, седерньо-важкий, рецидивуючий перебіг, група В, в ст. загострення. Емфізема легень. Дифузний пневмофіброз (а.с.31).

Відповідно до виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №4447891 ОСОБА_1 з 30 листопада 2021 року по 14 грудня 2021 року проходив лікування у стаціонарі з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова L5, L 5, S1, і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійним больовим і м`язові-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого - другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеня (а.с.28-29).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 09 грудня 2021 року №2210 ОСОБА_1 встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова L4, L 5,S1, і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійним больовим і м`язові-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого - другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеню (а.с.26-27).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого КНП «ЦПМСД №2» ОСОБА_1 з 28 вересня 2022 року по 11 жовтня 2022 року перебував на лікуванні з діагнозом: ХОЗЛ 1 ст. пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легень 1 ст.) гр. А.ф. загострення ЛН 1 ст. захворювання професійні 09 грудня 2021 року (а.с.38).

Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 11.01.2023 серії 12 ААВ №197749 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності безтерміново, причина інвалідності - професійне захворювання (а.с.24).

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 11.01.2023 серії 12 ААА №105923 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати працездатності 60% безтерміново (а.с.25).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розмір компенсації у сумі 150000,00 грн відповідатиме завданій позивачу моральній шкоді через незворотність впливу негативних наслідків професійного захворювання на стан його здоров`я та подальше життя позивача.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, виходячи з такого.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року про безпеку й гігієну праці та виробниче середовище №155, ратифікованої Законом України N3988-VI (3988-17) 02.11.2011, передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною четвертою статті 43 та частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про охорону праці» (далі по тексту Закон №2694-XII) державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст.6 Закону №2694-XII умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону №2694-XII роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кзпп України передбачено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу.

Враховуючи зазначені вище норми Конституції України, Міжнародної конвенції, Законів України відповідач мав створити позивачеві належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я були б неможливими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпп України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 237-1 КЗпп України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2020 року по справі №210/4342/18 (провадження №61-6438св20)

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2 встановлено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20-рп також встановлено, що громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Статтею першою Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

Згідно із ст.38 Гірничого Закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

Відповідно до вимог ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказував, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Велика Палата Верховного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Судом встановлено, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що призвело до фізичного болю та моральних страждань, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, наслідком чого є інвалідність позивача, необхідність постійного лікування вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, знайшло своє підтвердження відповідними доказами.

Врахувавши, що лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, ступінь вини відповідача у спричиненні негативних наслідків для здоров`я позивача, специфіку виробництва, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача становить 15 років 07 місяців 27 днів, важкість виконуваної ним роботи, шкідливі умови праці, оцінивши глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, втрату позивачем 60% професійної працездатності, безстрокове призначення останньому третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, позивач зазнає постійного болю у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, суд правомірно вважав, що необхідним і достатнім розміром компенсації буде 150000 грн.

Також суд першої інстанції обгрунтувано не прийняв до уваги договір про відшкодування моральної шкоди відповідачем, укладений між сторонами 24 січня 2022 року №18/697/337/031/014 (а.с.77). зважаючи на те, що між сторонами виникли не договірні, а деліктні зобов`язання, які регулюються нормами ЦК України, яким визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом (ч.3 ст.23 ЦК України).

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши глибину та ступінь моральних і фізичних страждань, яких зазнав та зазнає позивач внаслідок професійного захворювання, виходячи із принципів розумності і справедливості суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачеві у розмірі 150000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 жовтня 2024 року, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

С.І. Мурашко