Справа № 296/7643/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира

в складі: головуючого - судді Пилипюк Л. М.

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

представника позивача Дубравської О. І.,

представника відповідача Приведьона В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії,

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2024 року представник КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради Дубравська О. І. звернулася до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії.

Позов обґрунтовано тим, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги з централізованого опалення відповідно до умов, визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 і «Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830.

Відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг централізованого опалення та постачання теплової енергії, що надаються КП «Житомиртеплокомуненерго» до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 липня 2024 року відповідач є власником вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину № 6725 від 18 жовтня 2023 року.

Свого обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг відповідач належним чином не виконує, а тому за період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2024 рік у нього утворилась заборгованість в розмірі 83 901,16 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком.

На підставі наведеного представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради 83 901,16 гривень заборгованості за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії, а також по витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді від 05 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

11 листопада 2024 року від представника відповідача адвоката Приведьона В. М. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача зазначає, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської було відомо про прийняття спадщини відповідачем з 05 серпня 2023 року, що підтверджено Актом позивача про перевірку опалювальних площ від 05 серпня 2023 року. На ведене свідчить, що позивач пропустив шестимісячний строк, що встановлений ч. 3 ст. 1281 ЦК України, для пред`явлення вимог до відповідача. Крім того, позивач з 27 грудня 1995 року зареєстрований за іншою адресою ( АДРЕСА_2 ), а тому в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не міг бути споживачем комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 став власником квартири 18 жовтня 2023 року, а тому обов`язок сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у нього виник саме з вказаної дати. В зв`язку з цим відповідач частково визнає вимоги позову, а саме: заборгованість в розмірі 9 113,72 гривень.

15 листопада 2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. На спростування аргументів відзиву представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 , успадкувавши квартиру, не виконав вимоги ст. 1281 ЦК України та не повідоми про це КП «Житомиртеплокомуненерго». Позивач як кредитор спадкодавця дізнався про перехід права власності в порядку спадкування, отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Раніше позивач вказану інформацію не отримував та отримати не міг.

19 листопада 2024 року представник відповідача подав до суду заперечення, в яких наводить додаткові аргументи на спростування доводів представника позивача.

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано в приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Царициної І. С. копію спадкової справи, на підставі якої ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину № 6725 від 18 жовтня 2023 року.

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання підготовчим засіданням.

22 січня 2025 року до суду від представника позивача Дубравської О. І. надійшли письмові пояснення, в яких позивач визначає період розрахунку заборгованості з урахування строку позовної давності з 01 березня 2017 року по 01 серпня 2024 року в розмірі 63 110,83 гривень.

23 січня 2025 року представник відповідача адвокат Приведьон В. М. подав до суду письмові пояснення, які за своїм змістом відповідають змісту відзиву.

Ухвалою суду від 23 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача Дубравська О. І. в судовому засіданні вимоги позову підтримала з підстав, які наведені в позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Приведьон В. М. у судовому засіданні позов визнав частково, зокрема в розмірі 9 113,72 гривень.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги з централізованого опалення у м. Житомирі, в тому числі до помешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30 липня 2024 року підтверджено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 .

Позивач зареєстрував за собою право власності на вищевказану квартиру 18 жовтня 2023 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З копії спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Цариціною І. С. до майна померлої ОСОБА_2 , встановлено, що відповідач ОСОБА_1 успадкував квартиру після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому саме з вказаної дати має обов`язок сплачувати вартість комунальних послуг, що надавались позивачем. Раніше позивач не знав про наявність заповіту, який склала ОСОБА_2 та у вказаній квартирі не проживав. Станом на дату смерті спадкодавця ОСОБА_1 було 13 років, тобто він був неповнолітнім.

Розглянувши подані спадкоємцем документи, вирішуючи питання про видачу відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, приватний нотаріус установив, що ОСОБА_1 прийняв спадщину на підставі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, тобто шляхом вступу в оперативне управління спадковим майном (а. с. 74).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини спадкування у цій справі виникли до набрання чинності ЦК України, то суд при розгляді справи керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР).

Таким чином, ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_2 і прийнята ним спадщина належала йому з моменту відкриття спадщини, тобто з 22 грудня 1992 року.

З наведеного слідує, що спірна заборгованість це не борг спадкодавця, а борг спадкоємця ОСОБА_1 .

Не отримання протягом тривалого часу спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог позову.

Суд відхиляє відповідні доводи представника відповідача та зазначає, що ч. 3 ст. 1281 ЦК України не регулює спірні правовідносини та не підлягає застосуванню у цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Перелік житлово-комунальних послуг визначений ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, правом споживача є одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Обов`язком виконавця, зокрема, є забезпечення своєчасності надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів (п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частинами другою, третьою та п`ятою статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»).

Згідно з ч.ч.1, 4 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Статтею 322 Цивільного кодексу України «Тягар утримання майна» встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованість відповідача становить 83 901,16 гривень та утворилась за період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2024 рік.

Щодо заяви сторони відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме: забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради з цим позовом до суд є 20 серпня 2024 року, а період нарахуванням заборгованості становить з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2024 рік.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651, карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено на всій території України з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Разом з тим, суд ураховує, що відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, у період дії в Україні воєнного стану строк позовної давності зупиняється, а тому перебіг строку позовної давності під час дії воєнного стану не зараховується при його обчисленні.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом за період з 01 жовтня 2009 року по лютий 2017 року включно, відтак належним періодом розрахунку заборгованості в спірних правовідносинах є період з березня 2017 року по серпень 2024 року.

Згідно з представленими позивачем розрахунками суд установив, що заборгованість відповідача з березня 2017 року по серпень 2024 року становить 63 110,83 гривень.

Відповідач здійсненого позивачем розрахунку заборгованості не заперечував та не спростував.

А тому, станом на дату розгляду справи заборгованість ОСОБА_1 за надані послуги теплопостачання до квартири за адресою: АДРЕСА_1 за період з березня 2017 року по серпень 2024 року становить 63 110,83 гривень.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, з відповідача слід стягнути на користь позивача встановлену суму заборгованості за надані комунальні послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії.

Розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Ураховуючи висновок суду про часткове задоволення позову (75,22 % від ціни позову), беручи до уваги положення ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 2 277,66 гривень судового збору.

Не підлягає до задоволення вимога представника відповідача про повернення КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської судового збору з держбюджету в зв`язку з частковим визнанням позову, оскільки це не передбачено ЦПК України. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України врегульовано питання повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, серед іншого, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Можливість компенсації позивачу половини сплаченого судового збору за рахунок держави, що передбачено ч. 1 ст. 142 ЦПК України, покликана заохочувати сторін врегулювати спірні правовідносини в позасудовому порядку з метою процесуальної економії. Правила ч. 1 ст. 142 ЦПК України застосовуються в разі повного, а не часткового визнання позову відповідачем.

Щодо компенсації відповідачу витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України).

Суд установив, що 21 листопада 2016 року між адвокатом Приведьоном В. М. та ОСОБА_1 укладено Договір № 14 про надання правової допомоги (далі по тексту - Договір). Пунктом 4.1 Договору визначено, що на розмір гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою.

На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартості стороною відповідача надано: копію додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги, відповідно до якої розмір гонорару адвоката Приведьона В. М. становить 20 000 гривень, який підлягає оплаті через 60 днів після набрання рішенням законної сиди; детальний опис та розрахунок наданих адвокатом послуг, відповідно до якого адвокат Приведьон В. М. надав відповідачу такі послуги на виконання Договору: підготовка клопотання та ознайомлення з матеріалами справи 2000 гривень; вивчення позовної заяви та додатків 4000 гривень; консультація клієнта, вивчення законодавства та судової практики 2000 гривень; збирання доказів 2000 гривень; підготовка відзиву та доказів 4000 гривень; підготовка заперечень на відповідь на відзив 2000; участь в судових засіданнях 4000 гривень. Погоджений розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката 12 000 гривень.

Також суд ураховує, що представник позивача заявила про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заявлений відповідачем розмір витрат є надмірно завищеним.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З урахуванням категорії, складності справи, змісту заявлених позовних вимог та змісту відзиву, обсягу робіт, виконаних адвокатом, беручи до уваги висновок суду про часткове задоволення позову (на 75,22 % від ціни позову), суд дійшов висновку, що розмір витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 20 000 гривень є явно завищеним та неспівмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт. Відтак, суд вважає, що обґрунтованими, співмірними зі складністю справи та обсягом проведеної адвокатом роботою, а також пропорційними за результатами розгляду справи в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 гривень.

На підставі ст.ст.64, 67, 68 ЖК УРСР, ст.ст.11, 509, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 7, 8, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради 63 110 (шістдесят три тисячі сто десять) гривень 83 копійок заборгованості за послуги теплопостачання, а також 2 277 (дві тисячі двісті сімдесят сім) гривень 66 копійок судового збору.

Стягнути з Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Виконання рішення суду слід провадити з урахуванням положень Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 № 2479-IX.

Позивач: Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго», , адреса: м. Житомир, вул. Київська, 48.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Дата складання повного тексту рішення 27 лютого 2025 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК