Справа № 504/2419/24
Номер провадження 2/504/1070/25
10.02.2025с-ще Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Литвинюк А.В.,
секретаря судового засідання Батяла М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» в особі представника Коваленка Сергія Олеговича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, 3 % річних за користування грошовими коштами,
Ухвалою суду від 17.06.2024 року відкрито провадження та призначено розгляд даної справи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст.128-130 ЦПК України.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлялися належним чином шляхом надсилання ухвали суду та судових повісток на адресу реєстрації, що підтверджується відповідями Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області від 19.06.2024 року за №1843/03-10/2669 та №1844/03-10/2668, однак, у судове засідання, призначене на 10.02.2025 року не з`явилися, про поважність причин відсутності не повідомили, відзив на позовну заяву не надали.
При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Приймаючи до уваги, що судові повістки були повернуті поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання», суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідачів за наявними в ній матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за кредитним договором №747-0131002/ФКВІП-08 від 03.10.2008 року, цього ж дня 03.10.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №747-0131002/ZФПОР-08, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором.
30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта Банк», тому АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 747-0131002/ФКВІП-08 від 03.10.2008 року.
Через невиконання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором №747-0131002/ФКВІП-08 від 03.10.2008 року утворилась заборгованість, у зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» було змушено звернутись до суду з позовною заявою за захистом своїх порушених прав.
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.03.2014 року у цивільній справі №504/3672/13ц позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 747-0131002/ФКВІП-07 від 03.10.2008 року у загальному розмірі 746520,02 грн. Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 3441 грн. судового збору.
21.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір про відступлення прав вимоги №2292/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 23.
За змістом п.1 договору про відступлення прав вимоги №2292/К банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у додатку №1 цього договору.
За змістом п.2 договору про відступлення прав вимоги №2292/К новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п.4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, право вимагати сплати неустойки, пеней, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених ст.625 ЦК України (індекс інфляції, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, вимоги, які випливають із судових справ, у томи числі справ про банкрутство боржників, виконавчих проваджень щодо боржників тощо. Права кредитора за основними договорами перейшли до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.
За змістом п.47 Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги №2292/К від 21.07.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), за кредитним договором №747-0131002/ФКВІП-08 від 03.10.2008 року та договором поруки №747-0131002/ZФПОР-08 від 03.10.2008 року.
У відповідності до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання».
Наявність рішення про стягнення боргу за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору за весь період його невиконання і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення боржника.
Для цілей правового регулювання зобов`язальних відносин та відповідальності за порушення зобов`язань юридичне значення має саме момент виконання такого обов`язку боржником.
Ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за договором лише підтверджує дійсне існування обов`язку боржника зі сплати боргу кредитору, його безспірність та надає цьому обов`язку безпосередньо примусового характеру.
Частина 2 ст.11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Отже, відповідно до положень ст.11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість.
Проте, судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування понесених останнім витрат зі сплати судового збору в сумі 2769,09 грн.
Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.
На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи представником позивача надано:
- договір №23 про надання правової допомоги від 21.07.2020 року укладений між позивачем та АО «Пантеон»;
- додаткова угода №1 до договору №23 про надання правової допомоги від 21.07.2020 року, укладена 31.12.2021 року;
- акт №43 приймання-передачі наданих послуг до договору №23 про надання правової допомоги від 21.07.2020 року, укладений 10.02.2025 року;
- детальний опис робіт (наданих послуг) до договору №23 про надання правової допомоги від 21.07.2020 року;
- рахунок-фактура №1 від 10.02.2025 року;
Суд бере до уваги, що судові витрати представника позивача на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, в повній мірі відповідають обсягу проведеної адвокатом роботи, складності справи та критерію розумності їх розміру.
Одночасно судом враховується, що відповідачами не надано жодних заперечень чи клопотань про зменшення заявлених представником позивача до стягнення витрат на правничу допомогу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,4,5,6,81,141,263-265,280-282,352,354 ЦПК України, ст. ст.526,530,549,610-612,625,1054,1056-1 ЦК України, суд,
Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» в особі представника Коваленко Сергія Олеговича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, 3 % річних за користування грошовими коштами - задовольнити.
-інфляційного збільшення у розмірі 163237 гривень 38 копійок;
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Литвинюк А. В.