КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/3426/23

27 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Козира Сергія Володимировича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Волчка А.Я. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Броварського Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 28.01.2020 року між ним як покупцем та Відповідачем як продавцем було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири (далі - Попередній договір). Попередній договір засвідчено нотаріусом Михальченко М.М. та зареєстровано в реєстрі під №148.

Згідно пункту 1 Попереднього договору, Продавець у строк до 30 березня 2021 року зобов`язується передати у власність Покупця з укладенням договору купівлі - продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 24,0 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1005 га, кадастровий номер якої - :03:006:0031, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 285596,00 гривень (11681,00 доларів США).

Згідно пункту 5 Попереднього договору, Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути Покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця.

Всупереч умовам Попереднього договору, Продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30 березня 2021 року, так і станом на день подання позовної заяви. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якому має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію досі.

Крім того, всупереч умовам Попереднього договору Продавцем не повернуто Покупцю одержану від нього суму авансу як протягом одного місяця, так і станом на день подання цієї заяви.

З огляду на вище викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь авансовий платіж за попереднім договором в розмірі 427 157,82 грн.; три проценти річних за боргом, які складають 24 541,09 гривень; інфляційні витрати за боргом, які складають 149203,96 гривень; штраф у розмірі 21357,89 гривень та судові витрати у розмірі 11222,61 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 621 172,38 грн., з яких 427 157,82 грн. - основна сума боргу, 149 203,96 грн. - інфляційні витрати, 23 452,71 грн. - 3 % річних, 21 357,89 грн. - штраф.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 6 211,72 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 15 листопада 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Козир С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та постановити нове, яким позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 415 313 грн. 36 коп., з яких 285 596 грн. - сума основного боргу, 99 757 грн. 17 коп. - інфляційні витрати, 15 680 грн. 39 коп. - 3% річних, 14 279 грн. 80 коп. - штраф 5 %, в решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності відповідача та його представника, які не були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що п. 5 Попереднього договору, на підставі якого виникало зобов`язання щодо повернення грошових коштів, не передбачено валютного застереження, однак судом було застосовано частина друга статті 533 ЦК України та визначена сума основного боргу з урахування курсу долара США станом на 27.02.2023 року, яка еквівалентна 11 681,00 доларам США та становить 427 157,82 гривень

Крім цього судом стягнуто з відповідача з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. При цьому сума боргу взята для розрахунку взята з урахуванням курсу долара США, а саме 427 157,82 гривень замість 285 596 гривень.Аналогічна помилка була допущена до розрахунку 5 % штрафу.

Також апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем такі витрати не були доведеними.

20 січня 2025 року до Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач зазначав, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

27 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Козира С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що представник неможе приймати участь у розгляді справи у з`явзку з хворобою.

Вирішуючи подане клопотання колегія суддів зазначає, що представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Козир С.В. вже вдругу звертається до суду з клопотання про відкладення розгляду справи. Окрім того, від відповідача до суду не надходило клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання.

З урахуванням вище викладеного колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з`вившихся стрін.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 січня 2020 року між позивачем та відповідачем через довірену особу було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, який засвідчено нотаріусом Михальченко М.М. та зареєстровано в реєстрі під №148.

Згідно пункту 1 Попереднього договору, Продавець у строк до 30 березня 2021 року зобов`язується передати у власність Покупця з укладенням договору купівлі - продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 24,0 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1005 га, кадастровий номер якої - :03:006:0031, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв в розмірі 285 596,00 гривень, що еквівалентно 11 681,00 доларів США.

Згідно пункту 5 Попереднього договору, Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони продажумайна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушення чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію. Продавець повинен повністю повернути покупцю одержану від нього всю суму грошових внесків та додатково сплатити штраф у розмірі 5% від загальної вартості квартири на протязі одного місяця.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції посилався на те, що що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 14 203,96 грн. та 3% річних у розмірі 2 452,71 грн. з моменту прострочення зобов`язання, а саме з 01.05.2021 року по 27.02.2023 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2023 року у справі № 712/11967/21 (провадження № 61-4340св22) вказано, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши факт неналежного виконання продавцем обов`язків за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 28 січня 2020 року, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з останнього суми в розмірі 427 157,82 грн.

Оскільки основний договір не був укладений у погоджений сторонами в попередньому договорі строк, підстави для подальшого зберігання відповідачем сплачених позивачем коштів відпали.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та штрафу у розмірі 5% відповідно до п. 5 договору.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тлумачення частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі.

За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), вказано, що оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 361/4822/18 (провадження № 61-12756св19), зазначено, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення з позичальника інфляційних втрат дійшов правильного висновку, що предметом укладеного між сторонами кредитного договору є грошові кошти в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18 (провадження № 61-19817св19), вказано, що суд апеляційної інстанції, стягуючи з позичальника на користь ТОВ «Порше Мобіліті» інфляційні втрати, не врахував, що предметом укладеного між сторонами кредитного договору є грошові кошти, виражені в гривнях (99 699,36 грн та 29 353,40 грн) з визначенням еквіваленту в іноземній валюті (12 225,55 доларів США та 3 204,52 доларів США відповідно), а тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Отже, суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини другої статті 625 ЦК України та дійшов помилкового висновку про можливість стягнення інфляційних втрат у розмірі 57 173,03 грн. Посилання позивача у відзиві на те, що суд апеляційної інстанції стягнув заборгованість за кредитом станом на дату відправлення ним вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, а тому він має право на інфляційні втрати, нараховані після дати відправлення вимоги є необґрунтованими, оскільки можливість стягнення інфляційних втрат залежить від вираження валюти у самому договорі, а не від стягнення судом кредиту відповідно до обмінного курсу гривні на відповідну дату.

Втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції були відновленні еквівалентом іноземної валюти, є усталеним у практиці Верховного Суду (див. також постанови Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 540/974/15 (провадження № 61-9133св19), від 02 червня 2021 року у справі № 204/5296/15 (провадження № 61-12110св19), від 21 липня 2021 року у справі № 310/9979/15 (провадження № 61-11782св20), на які посилалася заявник у касаційній скарзі).

Однак у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у вищезгаданих постановах, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що предметом укладеного між сторонами попереднього договору є грошові кошти в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, а тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати не підлягали стягненню, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції були відновлені еквівалентом іноземної валюти.

З огляду на вище викладене вбачається, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, у звязку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності відповідача та його представника, які не були повідомлені про час та місце розгляду справи, колегія суддів відхиляє, оскільки таки висновки спростовуються матеріалами справи, а саме розписками, протоколами судових засідань.

Також в апеляційні сказі апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем такі витрати не були доведеними.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. суд першої інстанції врахував обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, та прийшов до висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в зазначеній частині колегія суддів зазначає наступне.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, позивача ОСОБА_2 надав до суду першої інстанції договір про надання професійної правничої допомоги № 01/2023 від 06 лютого 2023 року укладений між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Право та справедливість».

Відповідно до умов зазначеного договору сторони погодили, що гонорар адвокатського об`єднання за складання проекту позовної заяви становить 5 000,00 грн.

Також позивачем було надано акт приймання- передачі наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги № 1/2023 від 06 лютого 2023 року відповідно до якого вартість наданих адвокатом послуг становить 5 000,00 грн.

Окрім того, позивачем було надано докази сплати наданих послуг.

З урахування вище зазначено колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено понесені витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції, разом з тим, з урахуванням того, що колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат не підлягають задоволенню, то і витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню прапорційно задоволеним вимогам (79,6%) до 3 980,00 грн.

За результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції (в частині стягнення основної суми боргу, 3% річних та штрафу), проте оскільки у резолютивній частині рішення судом зазначено загальну суму і відокремлення інфляційних втрат призведе до утруднення видачі виконавчого документу, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції повністю.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі позовної заяви позивачем ОСОБА_2 був сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 6 222,70 грн.

При подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 7 454,06грн. За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено частково, рішення суду було скасовано та ухвалено нове сулове рішення про часткове задоволення позовних вимог (на 79,6%), а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заявив розмірі 4 953,26 грн., а з позивача на користь відповідача з урахуванням того, що апеляційну скаргу було задоволено частково (на 20,4%) підлягає стягненню 1 490,81 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Козира Сергія Володимировича задовольнитичастково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 )на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 427 157,82 грн.- основна сума боргу, 23 452,71 грн.- 3% річних, 21 357,89 грн.- штраф.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 )на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 980,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 )на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4 953,26грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 490,81 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року

Головуючий: Судді: