н/п 2/953/534/25
"27" лютого 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
судді Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря Лущан В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача про призначення судово-психологічної експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та майнової шкоди, -
07 листопада 2024 року ОСОБА_1 (далі: позивач) звернувся до ОСОБА_2 (далі: відповідач) з позовом про відшкодування моральної та майнової шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення в сумі 202 121, 65 грн., з яких: 50 000 грн. моральна шкода, 152 121, 65 грн. майнова шкода.
До позовної заяви представником позивачем долучене клопотання про призначення судово-психологічної експертизи з метою визначення глибини та інтенсивності моральних страждань позивача, розміру завданої йому моральної шкоди.
11.11.2024 ухвалою Київського районного суду м. Харкова провадження у справі відрите, розгляд справи вирішено здійснювати порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Представник позивача та відповідач подали заяви про розгляд питання про призначення експертизи за своєї відсутності.
Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, однак не з`явились, суд вважає за можливе розглянути клопотання позивача про призначення судово-психологічної експертизи, за їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, що висновок експерта є доказом в цивільному процесі, але такий не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Предметом спору у цій справі є , зокрема, відшкодування моральної шкоди.
Метою психологічної експертизи щодо моральної шкоди є встановлення наявності чи відсутності моральних страждань внаслідок протиправних дій або бездіяльності інших осіб; причинного зв`язку між ситуацією спричинення шкоди та стражданнями; встановлення, в чому саме полягають моральні страждання в юридично визначених обставинах; визначення інтенсивності, глибини та тривалості страждань.
Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань.
Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.
З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.
У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.
Особливо примітним і, безперечно, слушним, зважаючи на важливість закріплення однакового розуміння принципів дії механізму захисту особистих немайнових прав потерпілих осіб, є прагнення ЄСПЛ додержуватися послідовної лінії у визначенні розмірів компенсацій, що присуджуються у зв`язку з вчиненням однотипних порушень. Так, у рішенні від 04 квітня 2006 року у справі «Шевченко проти України» ЄСПЛ, «об`єктивно оцінюючи ситуацію, переглянувши присудження компенсацій у подібних справах і з огляду на порушення, що були виявлені у даній справі», присудив заявникові 2 000 євро як компенсацію моральної шкоди.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 462/6463/16-ц «...призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц».
Таким чином, у вказаній категорії справ призначення психологічної експертизи є не обов`язковим.
Вимога про стягнення моральної шкоди є однією із вимог, які заявлені позивачем при зверненні до суду, а висновок експерта в разі його наявності, оцінюється судом разом з іншими доказами у справі і не може мати вирішального значення щодо задоволення вимог про стягнення моральної шкоди навіть в разі наявності відповідного висновку експерта.
Таким чином, враховуючи, що визначення розміру моральної шкоди, що належить до компетенції суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення про призначення судово-психологічної експертизи.
Керуючись ст.ст. 103, 259, 260 ЦПК України, суд,
У задоволенні клопотання представника позивача про призначення судово-психологічної експертизи, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Єфіменко