ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/1068/24 Головуючий суддя І інстанції Кузьменко С. Л.
Провадження №22-ц/818/945/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року, у цивільній справі №632/1068/24, за позовом ОСОБА_1 до Первомайського комунального підприємства «Тепломережі» Первомайської міської ради Харківської області про зменшення розміру заборгованості за послугу з постачання теплової енергії,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Первомайського комунального підприємства «Тепломережі», у якій просить зменшити розмір заборгованості за послугу з постачання теплової енергії до 21 898,76 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 19.06.2024 він отримав від відповідача досудове попередження з зазначенням існуючої заборгованості станом на 01.06.2024 рік в розмірі 30 738,89 грн. Позивач вважає, що вказана сума заборгованості не є бездоганно розрахованою та не є беззаперечною, так як сплив строк позовної давності тривалістю у три роки, оскільки відповідач врахував борг станом на 01.05.2020 рік у розмірі 8840,13 грн.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 17 вересня 2024 року представник відповідача надав до суду нову редакцію відзиву на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу у повному обсязі з огляду на їх безпідставність та передчасність, обґрунтовуючи свою відмову тим, що позивач у серпні 2020 року уклав договір реструктуризації та зобов`язався добровільно погасити борг у сумі 8 840,13 грн, який утворився станом на 01 серпня 2020 рік. Щодо строку позовної давності зазначено, що він рахується з 01.03.2019, оскільки позивач не враховує період дії воєнного стану в Україні, введений Указом Президента України « Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим ЗУ « Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності визначений цим кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі рішення скасувати та направити справу для розгляду до Первомайського міськрайонного суду Харківської області в іншому складі суду.

Вказав, що був незаконно позбавлений права надіслати надати до суду відповідь на відзив відповідача, відзив відповідач подавав двічі 16.09.224 та 17.09.2024, однак ні стару, ні нову редакцію відзиву він не отримав, і позивач не мав можливості подати свою відповідь на відзив. Не був повідомлений належним чином про розгляд справи, який був призначений на 14.10.2024 та не отримав копію ухвали від 17.09.2024, якою був призначений розгляд справи, оскільки фізично перебував у Дніпропетровській області. У позовній заяві він вказав про відсутність у нього електронного кабінету, а заяву про смс він не подавав.

У письмовому відзиві представник КП «ХТМ» Черняк М.С. просить відмовити у задоволенні скарги та залишити рішення без змін.

Вказав, що ухвалою суду від 20 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 17 вересня 2024 року. В підготовче судове засідання позивач не прибув, про час, місце проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про виклик до суду (а.с. 34). Не з`явившись у підготовче засідання та не повідомивши суду причини неявки, позивач вважається таким, що не з`явився без поважних причини, ч.3 ст.131 ЦПК України. Позивач мав цікавитись ходом справи, оскільки ініціював процес. Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року було призначено судовий розгляд на 14 жовтня 2024 року о 10 годині 00 хвилин. Позивач у судове засідання не прибув, про час, місце проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про виклик до суду (а.с. 65) надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задовольнити (а.с. 67). Отже має місце недбале ставлення позивача до розгляду вказаної справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що саме позивач має проявляти ініціативу своєчасного розгляду справи, тому рішення суду є законним та обгрунтованим.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховнтього Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в цілому відповідає та доводами скарги висновки суду не спростовуються.

Так, суд правильно вказав, що виходячи зі ст. 267 Цивільного кодексу сплив позовної давності сам по собі не вприпиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку (ч. 3 ст. 267 ЦК). Суд може визнати причини пропущення строку позовної давності поважними і також задовільнити такий позов.

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним (здійсненим за наявності достатньої правової підстави), установлюючи для такої особи заборону вимагати повернення виконаного.

Цивільний кодекс не визначає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Пропущення позовної давності не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч. 2 ст. 598 ЦК), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

З цих підстав суд правильно зазначив, що за загальним правилом зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. До аналогічних праових висновків дійшов ВС у постанові від 06.03.2019 у справі № 757/32377/15-ц.

Так, відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що 19.06.2024 позивач ОСОБА_1 отримав від відповідача ПКП «Тепломережі» досудове попередження з зазначенням існуючої заборгованості станом на 01.06.2024 рік в розмірі 30 738,89 грн., яка утворилася в результаті несплати послуг з постачання теплової енергії, яка надавалася за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.5).

З долученої позивачем, до матеріалів цивільної справи, копії платіжного доручення (розрахунок за послугу центральне опалення за травень 2020 р.) вбачається, що станом на 01.05.2020 борг позивача перед відповідачем складав 8 840,13 грн. (а.с.6), який на думку позивача не підлягає сплаті у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».

В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.

Станом на дату розгляду справи, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 №469/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3891-IX від 23.07.2024, воєнний стан в Україні продовжено з 12 серпня 2024 року строком на 90 діб (по 09 листопада 2024 року).

Відповідно до ст. 267 ЦК України. сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку (ч.3 ст.267 ЦК України). Суд може визнати причини пропущення строку позовної давності поважними і також задовільнити такий позов.

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним (здійсненим за наявності достатньої правової підстави), установлюючи для такої особи заборону вимагати повернення виконаного.

Цивільний кодекс не визначає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Пропущення строку позовної давності не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку ( ч.2 ст.598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

З цих підщстав суд правильно зазначив, що за загальним правилом зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Отже з урахуванням викладеного, строк позовної давності для стягнення заборгованості з оплати за надані послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування не застосовується.

Відповідач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та надає зазначені послуги на підставі Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, укладений з 05.11.2021 року на виконання ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, опублікований на офіційному вебсайті ПКП «Тепломережі»: https://pkpts.com.ua/, в розділі «Інформація».

Послуги з постачання теплової енергії надаються відповідачу відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» 22.06.2017 № 2119-VIII, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 11.2018 № 315, Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21 серпня 2019 р. № 830 на підставі публічного договору.

За позивачем обліковується особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 . В серпні 2020 року позивач звернувся до ПКП «Тепломережі» з метою укласти договір реструктуризації. Позивач написав заяву, що він зобов`язується борг у сумі 8 840, 13 грн, який утворився станом на 01.08.2020 року, добровільно погашати відповідно до Договору реструктуризації (а.с.44).

Позивач надав копію квитанції про сплату 2600 грн. Таким чином сума розстроченої заборгованості склала 6 240, 13 грн із щомісячним платежем 260 грн відповідно до договору без номера про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги з теплопостачання від 17.08.2020 року. З цього часу позивач мав сплачувати і розстрочену заборгованість і вносити поточні платежі. Окрім цього, відповідно до п. 5.4. договору цей договір є новацією заборгованості.

17.08.2020 року, після укладення договору реструктуризації, позивач сплатив ще 1 400 грн. 13 коп., що становить сплату заборгованості за 5 повних місяців: договором реструктуризації, та частково в сумі 100 грн. 13 коп. - за 6 місяців за договором реструктуризації, оскільки поточних нарахувань ще не було. Сума розстроченої заборгованості зменшилась до 4 840 грн, як вбачається з відомості нарахувань і оплати за постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування з особовим рахунком: НОМЕР_1 , відкритим на ім`я позивача, за період з 01.05.2020 року по 31.08.2024 року (а.с.46).

Відповідно до абз. 2 п.п. 7,14 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово- комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» ( в редакції від 24.07.2020, тобто редакції, чинній на момент укладання договору) житлова субсидія у випадку, передбаченому підпунктом 5 цього пункту, призначається з початку опалювального (неопалювального) сезону за умови документального підтвердження плати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскаржень сплати заборгованості в судовому порядку протягом двох місяців з початку такого сезону, в іншому випадку - з місяця, що настає за тим, в якому до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення надійшло документальне підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження заборгованості в судовому порядку.

Враховуючи скрутний матеріальний стан позивача, він мав право на оформлення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у випадку реструктуризації заборгованості. Більше того, 17.08.2020 року за власним бажанням реструктурував заборгованість, чим поновив перебіг строку позовної давності, сплатив частину заборгованості, яка утворилась станом на 01.05.2020 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (провадження № 14-137цс20) зроблено висновок, що вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності права відповідача донарахувати обсяг спожитого природного газу та відсутності обов`язку позивачки, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виник унаслідок донарахування. Така вимога є ефективним способом захисту інтересу позивачки в юридичній визначеності у спірних правовідносинах. Крім того, ефективним способом захисту прав є і вимога зобов`язати відповідача списати з особового рахунку донараховану заборгованість за спожитий природний газ. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо.

Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; тому, що постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі.

Задоволення вимоги зобов`язати постачальника природного газу списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість унеможливить виставлення цим постачальником рахунків на суму боргу. Тоді як списання постачальником суми боргу з особового рахунку споживача на письмову вимогу останнього (у позасудовому порядку) не позбавляє постачальника права звернутися до суду з вимогою про стягнення боргу, якщо суд не визнав цей борг безпідставним.

Вимога про скасування боргу по суті є вимогою про припинення правовідношення (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України): якщо особа вважає, що її борг існує (тобто існує і правовідношення, змістом якого є право кредитора вимагати сплати боргу та кореспондуючий обов`язок боржника), вона може просити суд цей борг скасувати (тобто припинити зазначене правовідношення) з підстав, передбачених законом. Водночас у цій справі позивачка вважає, що борг відсутній.

Близький за змістом висновок Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду сформулював у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц. Згідно з цим висновком у випадку порушення юридичною особою законодавства під час нарахування плати за централізоване постачання опалення споживач має право оскаржити у суді такі дії та вимагати провести відповідний перерахунок.

При цьому, Верховний Суд приймає до уваги зазначені вимоги закону про те, що право обрати спосіб захисту, який позивач вважає ефективним, надано позивачу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за житлово-комунальні послуги споживач має право оскаржити у судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку.

Разом з тим, як правильно визнаячив суд першої інстанції сплив позовної давності не проипиняє зобов`язання, а тому не можу бути законною підставою для зменшення заборгованості та здійснення відповідного перерахунку. Прозовна давність, як правильно зазначив суд першої інстанції застососується судом лише за заявою боржника лише при розгляді відповідної справи за позовом про стягнення такої заборгованості.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Також, виставлення рахунку-повідомлення за надані послуги за своєю суттю є претензією. При цьому Відповідач не звертався до Позивача з позовними вимогами про стягнення заборгованості.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений. Споживачі вправі в разі пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Такі висновки викладено в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №462/5889/16-ц та Верховного Суду України від 23.02.2011 у справі №6-26441св09

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено порушення його прав, відповідач діяв правомірно, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 правильно відмовлено.

Зі справи вбачається, що суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, і зробив висновок, який повністю відповідає обставинам справи. В апеляційній скарзі позивач не спростував висновок суду, а по суті виразив незгоду із рішенням без будь-якого правового обґрунтування, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, які, в свою чергу, були предметом перевірки суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши справу, вважає, що висновок суду про відмову в позові за недоведеністю вимог є правильним.

Твердження скарги про те, що не був повідомлений належним чином про розгляд справи, який був призначений на 14.10.2024 та не отримав копію ухвали від 17.09.2024, якою був призначений розгляд справи, оскільки фізично перебував у Дніпропетровській області, у позовній заяві він вказав про відсутність у нього електронного кабінету, а заяву про смс він не подавав, колегія суддів не приймає, оскільки згідно матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 07.10.2024 подав письмову заяву про розгляд справи без його участі (а.с.67). Відповідно супровідного листа суд направляв ОСОБА_1 судову повістку на 14.10.2024 та ухвалу від 17.09.2024 (а.с.62), однак поштова кореспонденція повернулась до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що за таких обставин є належним повідомленням відповідно до норми ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Аргументи скарги про те, що він був незаконно позбавлений права надати до суду відповідь на відзив відповідача, 16.09.224 та 17.09.2024, однак ні стару, ні нову редакцію відзиву він не отримав, і позивач не мав можливості подати свою відповідь на відзив, колегією судів не приймає, оскільки згідно до матеріалів справи відзив на позовну заяву від 16.09.2024 з додатками на 12-ти арк. було направлено відповідачем на зазначену адресу позивачем (а.с.47,48). Що стосується відзиву в редакції від 17.09.2024, то як зазначено у заяві представника відповідача у п.2 «докази направлення відзиву з додатками позивачу будуть надані у перше судове засідання» (а.с.49) та були ним надані разом із заявою від 11.10.2024 (а.с.68,69,70).

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та вимогах чинного законодавства, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.