Провадження № 2-о/727/104/25
27 лютого 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:
головуючого судді Слободян Г.М.
за участю секретаря судових засідань Вакарчук Т.Р.
Короткий зміст заяви. Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа; заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області.
Заяву обґрунтовує тим, що в його особистих документах, зокрема у дипломі серії НОМЕР_2 , виданого 20.07.1981 р. Державним комітетом Української РСР по професійно-технічній освіті; трудовій книжці серії НОМЕР_3 , виданої 18.08.1981 р.; військовому квитку серії НОМЕР_4 , виданого 29.10.1981 р. містяться розбіжності в написанні по батькові, що може призвести до труднощів у майбутньому, зокрема при призначенні пенсії або підтвердженні трудового стажу.
Стверджує, що його батько ОСОБА_2 , однак у його свідоцтві про народження по батькові записано ОСОБА_3 замість правильного ОСОБА_4 . Вказує на те, що через цю помилку в подальших документах він був зареєстрований як ОСОБА_1 . Зазначає, що у процесі заміни паспорта він звернувся до органів державної реєстрації актів цивільного стану, у зв`язку з чим було внесено виправлення, і по батькові змінили на ОСОБА_4 , яке відповідає імені його батька. Посилається на те, що до моменту зміни по батькові у паспорті всі правовстановлюючі документи, у тому числі диплом, трудова книжка та військовий квиток оформлялися на ОСОБА_1 . Заявник через наявні розбіжності між паспортними даними та документами побоюється можливих ускладнень при підтвердженні трудового стажу та призначенні пенсії.
Просить встановити факт належності йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , диплому серії НОМЕР_2 , виданого 20.07.1981 р.; трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої 18.08.1981 р.; військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого 29.10.1981 р.
Рух справи та позиція сторін
Ухвалою Шечвенківського районного суду м.Чернівці від 31.01.2025 року відкрито провадження по справі.
Заявник ОСОБА_1 направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, у судове засідання також не з`явився. Представник ОСОБА_5 скерував на електронну адресу суду письмові пояснення, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Зазначив, що заінтересована особа залишає на розсуд суду встановлення факту належності правовстановлюючих документів, що зазначені у заяві ОСОБА_1 , окрім встановлення факту належності йому військового квитка серії НОМЕР_4 від 29.10.1981 року, оскільки вказані питання вирішуються органом, який видав документ.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 ст.211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів.
У відповідності до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зважає на наступне.
Згідно статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.
У відповідності до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПКУкраїни, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.
Разом з цим, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Тобто, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку слід за можливе встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Як вбачається з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ), що вбачається з паспорта громадянина України Серії НОМЕР_5 , а також свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 17.08.1963 року (а.с.6-9, 11).
Разом з цим, у свідоцтві про народження серії НОМЕР_6 від 17.08.1963 року, ім`я заявника вказано ОСОБА_1 », хоча в графі батько написано ОСОБА_2 (а.с.11).
20.07.1981 року заявнику ОСОБА_1 було видано диплом серії НОМЕР_2 Державним комітетом Української РСР по професійно-технічній освіті, в якому по батькові заявника ОСОБА_1 вказано « ОСОБА_6 » (а.с.12).
У військовому квитку серії НОМЕР_4 , який виданий 29.10.1981 року по батькові заявника ОСОБА_1 також вказано « ОСОБА_7 » (а.с.13-15).
Трудова книжка серії НОМЕР_3 від 18.08.1981 року, була видана на ім`я « ОСОБА_8 " (а.с.16-19).
Заявником надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.06.2013 року з якого вбачається, що ОСОБА_1 є власником 2/3 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.20-21).
У договорі дарування частки квартири від 26.06.2013 року ім`я обдарованого написано « ОСОБА_1 » (а.с.22-23).
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення.
Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).
Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно ззакономтакі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Виходячи зі змісту п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5, (зі змінами від 25 травня 1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судом розглядаються справи про встановлення факів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім?ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті (у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали).
При цьому, суд може встановлювати факти належності документів, які не належать до тих, що посвідчують особу.
Згідно листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.
Оскільки на час розгляду справи втрачена можливість внесення змін або виправлень довказаного документа, заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити даний факт, оскільки вказані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявнику в реалізації його права на подальше оформлення документів, що в даному випадку дадуть можливість заявнику уникнути проблем при призначенні пенсії або настанні будь-яких інших фактів чи подій, що не залежать від мене, у разі пред?явлення своїх документів до відповідних органів.
Так, судом встановлено, що при видачі свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 17.08.1963 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ньому була допущена помилка. Зокрема, у вказаному свідоцтві про народження батько заявника вказаний як « ОСОБА_2 », однак до свідоцтва про народження було внесено по батькові заявника « ОСОБА_3 », замість « ОСОБА_4 ».
У процесі заміни у паспорті по батькові, заявник ОСОБА_1 звернувся до органів державної реєстрації, де було внесено виправлення та змінено по батькові на " ОСОБА_4 ", у зв`язку з чим у чинному паспорті заявника вказано ім?я та по батькові: " ОСОБА_1 " замість " ОСОБА_1 ". При цьому, до моменту зміни по батькові у паспорті всі документи, у тому числі трудова книжка, диплом про освіту та військовий квиток були оформлені на ім?я " ОСОБА_1 ".
Таким чином, наразі заявник звернувся до суду із даною заявою, оскільки має побоювання, що у майбутньому, при призначенні пенсії або настанні будь-яких інших фактів чи подій, що не залежать від нього, у разі пред?явлення своїх документів до відповідних органів, підприємств чи установ, можуть виникнути перешкоди, труднощі та інші обставини у визнанні, того що трудова книжка належить саме йому - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт, щодо встановлення якого заявник звернувся до суду, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні під час дослідження доказів, однак заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.98, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК (чинної на час прийняття вказаної Постанови) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
На підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.
Згідно п.12 Постанови №5 - заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України, справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у частині заявлених вимог що стосуються встановлення факту належності заявнику ОСОБА_1 військового квитка серії НОМЕР_4 від 29.10.1981 року слід відмовити.
У відповідності до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, враховуючи обставини справи, беручи до уваги встановлені факти, що знаходять своє підтвердження в належних та допустимих письмових доказах, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає частковому задоволенню.
На підставі та керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10, 293, 294,
315, 316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів задовольнити частково.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), документів: диплому серії НОМЕР_2 , виданого 20.07.1981 року Державним комітетом Української РСР по професійно-технічній освіті; трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої 18.08.1981 року.
У решта частині заявлених вимог, зокрема у встановленні факту належності ОСОБА_1 військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого 29.10.1981 року відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 03.03.2025 року.

Суддя Слободян Г.М.