ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8350/24 Номер провадження 22-ц/814/666/25Головуючий у 1-й інстанції Ковальчук Т. М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

секретар: Сальна Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дашка Максима Володимировича

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2024 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Дашко М.В. звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука від 20.05.2020 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/7 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що судовим наказом № 524/2352/20 виданим Автозаводським районним судом м. Кременчука 20 травня 2020 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Після винесення судового наказу він одружився вдруге та ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народися син ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 травня 2023 року у справі № 524/1920/23 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 29 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а також на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 29 березня 2023 року і до досягнення дитиною трьох років.

За судовим наказом № 524/2352/20 від 20 травня 2020 року Автозаводський ВДВС у м. Кременчуці відкрив виконавче провадження № 62329238.

За рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 25 травня 2023 року у справі № 524/1920/23 ОСОБА_1 сплачує аліменти в добровільному порядку, звернувшись із відповідною заявою за місцем роботи.

Згідно довідки про доходи від 29 липня 2024 року № 764 ОСОБА_1 займає посаду військовослужбовця у військовій частині НОМЕР_1 та сплачує аліменти по 1/4 частині від заробітної плати на кожного із двох дітей та 1/6 частину на утримання другої дружини до досягнення дитиною трьох років.

Враховуючи наведене, розмір аліментів з доходів позивача за двома судовими рішеннями становить 70 % його заробітку. Із отриманого з січня по червень 2024 року доходу у сумі 236979,00 грн. відрахування зі сплати аліментів становили 155694,01 грн., у зв`язку з чим сума, яка залишається після цих відрахувань, на думку позивача, є недостатньо для задоволення його потреб. Окрім того, він посилається на відсутність власного житла, у зв`язку з чим змушений його орендувати.

Викладені вище обставини, на думку позивача, свідчать про наявність суттєвих та істотних змін його майнового та сімейного стану, у порівнянні з тим, який існував на момент ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідача.

Окрім того, зменшення розміру аліментів на сина ОСОБА_3 з 1/4 на 1/7 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на думку позивача, є розумним та не суперечить нормам матеріального права.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, а зміна сімейного стану позивача внаслідок народження другої дитини від іншого шлюбу та утримання нової дружини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Окрім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Дашко М.В., просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявність у платника аліментів іншої дитини, на утримання якої він теж сплачує аліменти є однією з підстав для зменшення розміру аліментів.

Проте місцевий суд не врахував зміну сімейного та майнового стану платника аліментів, які є самостійними підставами для зменшення розміру аліментів.

Окрім того, позивач зазначав, що у нього відсутнє власне житло, у зв`язку з чим він вимушений його орендувати, але суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги цей факт.

Зазначив, що не мав за мету компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, 25.10.2024 він звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_5 про зменшення розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 .

Зменшення розміру аліментів на обох дітей не суперечить нормам визначеного розміру аліментів, а також буде справедливим відносно кожної дитини позивача.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Глушко З.В. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12).

Судовим наказом № 524/2352/20 виданим Автозаводським районним судом м. Кременчука 20 травня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 14).

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.02.2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 29 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а також на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 29 березня 2023 року і до досягнення дитиною трьох років (а.с. 15-16).

Згідно довідки про доходи від 29 липня 2024 року № 764 ОСОБА_1 займає посаду військовослужбовця у військовій частині НОМЕР_1 та за період з січня по червень 2024 року йому нараховано грошове забезпечення у сумі 236979,00 грн., відрахування зі сплати аліментів становили 155694,01 грн. (а.с. 17).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та другастатті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, у нього народилася ще одна дитина від іншого шлюбу, яку він утримує.

Проте, наявність у позивача на утриманні іншої дитини та дружини, без доведення погіршення майнового становища платника аліментів, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23, від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23, від 16 вересня 2024 року у справі № 591/6388/22.

Доказів погіршення матеріального стану ОСОБА_1 після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги, щодо неврахування місцевим судом факту відсутності у позивача власного житла та понесення витрат на його оренду колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.

Згідно ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19).

Відповідно до ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі № 279/11692/15-ц (провадження № 61-1233св19) зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.

Разом з тим, договір оренди житлового приміщення № 356 від 01.06.2024 позивачем долучено до апеляційної скарги, тобто на момент ухвалення рішення судом першої інстанції в матеріалах справи був відсутній вказаний доказ.

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний договір позивач міг безперешкодно надати суду першої інстанції до ухвалення рішення суду, проте таким правом не скористався, поважних причин їх неподання до місцевого суду не вказав, тому колегія суддів позбавлена передбаченого законом права брати його до уваги.

Таким чином, позивач долучаючи в суді апеляційної інстанції новий доказ, не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів («DIYA 97 v. UKRAINE», № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Разом з тим, згідно договору оренди житла ОСОБА_1 орендував житлове приміщення в АДРЕСА_1 , проте, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі не зазначає вказану адресу як місце свого проживання. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка знаходиться в АДРЕСА_2 , що ставить під сумнів проживання ОСОБА_1 в м. Світловодськ Кіровоградської області. Доказів переведення позивача на військову службу в АДРЕСА_1 , внаслідок чого він вимушений орендувати в даному місті житло матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність у нього власного житла не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема не надано відомостей з державного реєстру нерухомого майна, які б підтверджували вказані обставини.

Також, колегія суддів не приймає до уваги факт звернення ОСОБА_1 до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_5 про зменшення аліментів на утримання ОСОБА_4 , оскільки з даним позовом він звернувся 25.10.2024, тобто після ухвалення рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2024 року, в якому зазначено, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дашка Максима Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Т. В. Одринська

В. П. Пікуль