Справа № 539/347/24
Провадження № 2/539/32/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участі секретаря Ковтун І.О.

представника позивача Бубліченко Н.В.

представника відповідача Червоточенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Бубліченко Н.В. від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, в якій просила: встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з червня 2017 року до дня його смерті; визнати за позивачем право власності на спадщину, до якої входить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що позивач разом зі своїм чоловіком та дітьми з 20.06.2002 зареєстровані та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Практично одразу після вселення в будинок почали дружити та допомагати самотнім пенсіонерам, що проживали в сусідній квартирі АДРЕСА_3 на п`ятому поверсі багатоквартирного будинку: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Подружжя ОСОБА_4 були самотніми, у них не було дітей чи інших родичів. Близькі родичі ОСОБА_1 проживали далеко, тому з привітними та дружелюбними пенсіонерами, жили дружно, при потребі допомагали одне одному. До 2010 року подружжя мало більш менш стабільніше здоров`я, але враховуючи, що пенсіонери проживали на п`ятому поверсі, мали поважний вік та цілу низку хронічних захворювань, то вони все частіше потребували підтримки та сторонньої допомоги. З часом позивач та подружжя ОСОБА_4 мали все більше і більше спільних життєвих ситуацій, потреб у розв`язання побутових проблем, господарських турбот (адміністративні питання, закупка продуктів харчування, оплата комунальних платежів, медичне забезпечення). ОСОБА_1 з радістю допомагала ОСОБА_4 , а вони своєю чергою всіляко допомагали у відповідь (доглядали маленьких дітей позивача, варили їжу, доглядали за житлом). За потреби та заради зручності вже не було фактичних меж між квартирами. Рік за роком відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ставали близькими, тісними, дружніми, жили як одна сім`я. Мешканці будинку та керівництво ОСББ «Весна 115» знали, що мешканці квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 проживають фактично однією сім`єю. В 2013 році стан здоров`я ОСОБА_3 стрімко погіршився, потребувала особливої турботи, догляду та опіки. Позивач та її чоловік ОСОБА_5 взяли на себе організацію її лікування, а надалі, проведення поховання та поминання. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла. Після смерті дружини ОСОБА_2 став потребувати все більше підтримки та догляду. ОСОБА_1 щоденно опікувались ОСОБА_2 , вони вели спільне господарство, спільно харчувались, несли витрати на спільні покупки, мали спільне господарське приміщення для зберігання спільних речей, спільно розв`язувати соціально-адміністративні питання. Навесні 2023 року стан здоров`я ОСОБА_2 різко погіршився. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер. ОСОБА_1 та її чоловік взяли на себе повністю всі витрати та турботи, що були пов`язані з похованням, поминанням ОСОБА_2 . Протягом багаторічного періоду спільного проживання ОСОБА_1 ніколи не ставила питань про оформлення прав власності на квартиру, якою володів ОСОБА_2 . Своєю чергою ОСОБА_2 неодноразово просив аби було проведено переоформлення його квартири на ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на майно, а саме на однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Протягом періоду спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично використовували квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , що розташовані поряд. Були такі періоди, коли ОСОБА_2 хворів та потребував постійного догляду, то позивач проживала разом з ним в його квартирі АДРЕСА_3 . Сім`я ОСОБА_1 брала на себе питання ремонту, утримання, прибирання, догляду за квартирою ОСОБА_2 . ОСОБА_1 та її чоловік здійснювали оплату комунальних послуг як протягом життя, так і після смерті ОСОБА_2 . З червня 2017 року ОСОБА_1 фактично проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю. Позивач на час смерті ОСОБА_2 проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_6 . Тобто ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину у вигляді вищевказаної квартири. Інших спадкоємців немає. Для фактичного оформлення прав на квартиру позивач звернулась до приватного нотаріуса, яким 25.05.2023 була відкрита спадкова справа до майна ОСОБА_2 . Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно з огляду на те, що спадкоємець не надала документів, які підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем.

01.02.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.

29.02.2024 судом постановлено ухвалу, якою клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено; витребувано від приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець О.М. певні докази.

29.02.2024 представником відповідача подано до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву, зокрема, зазначено, що власне ставлення позивача до нині померлого ОСОБА_2 , періодичне придбання продуктів та участь в сплаті комунальних послуг, а згодом і похованні, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі ст. 1264 ЦК України дає право на спадщину. Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача із спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, ведення спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період не менше п`яти років до дня смерті спадкодавця. Позовна заява та письмові документи, які додані до неї, не містять достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин.

30.04.2024 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також зазначила, що висновки зроблені у відзиві нічим не обґрунтовані та не підтверджені. Звертає увагу, що позивачем надано суду цілу низку доказів: фото зі спільних родинних свят та заходів; документи, що вказують на спільні зобов`язання, спільне використання майна, спільну турботу та опіку позивача над спадкодавцем, факт догляду, лікування та поховання ОСОБА_2 ; покази свідків. Позивач не тільки допомагала та доглядала за ОСОБА_2 , в позовній заяві детально описано цілу низку обставин, що вказують на ознаки фактичного спільного проживання однією родиною. Всі вищеописані аспекти є ключовими у підтвердженні факту спільного фактичного проживання позивача однією родиною з ОСОБА_2

23.05.2024 судом постановлено ухвалу, якою підготовче провадження у зазначеній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Бубліченко Н.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково суду пояснила, що квартира АДРЕСА_4 , в якій проживає сім`я позивача, та квартира АДРЕСА_3 , в якій проживала сім`я ОСОБА_4 , розташовані на одному поверсі п`ятиповерхового будинку АДРЕСА_7 . Коли ОСОБА_2 залишився сам та потребував стороннього догляду, позивач проживала разом з ним в його квартирі АДРЕСА_3 . Були періоди коли ОСОБА_2 залишався в квартирі позивача. За життя ОСОБА_2 не склав заповіту, не уклав договору довічного утримання. Хотів скласти заповіт на позивача, але не встиг, бо помер.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву. Також зазначила, що ОСОБА_2 отримував соціальну послугу догляду вдома за адресою: АДРЕСА_6 .

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання права позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується копіями паспортів.

Відповідно до копії свідоцтва на право власності на житло від 17.06.1997, виданого Органом приватизації виконавчого комітету міста Лубни, квартира загальною площею 29,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно інформації КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вих.№248 від 06.03.2024, станом на 29.12.2012 квартира за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстровано в КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 24.06.1997 в книзі №65, реєстровий №8819 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.06.1997, виданого Органом приватизації виконавчого комітету міста Лубни.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенської міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що складено відповідний актовий запис №562.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Лубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №455.

З довідок ОСББ «Весна-115» від 22.05.2023 та 10.11.2023 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . На час його смерті за цією адресою разом з ним ніхто не був зареєстрований.

Відповідно до довідки ОСББ «Весна-115» ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_8 . В квартирі АДРЕСА_4 зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обидві квартири розташовані поряд на п`ятому поверсі 2 під`їзду будинку АДРЕСА_7 . ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично проживали як одна сім`я з червня 2017 року, спільно використовуючи обидві квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 за сімейними потребами. ОСОБА_1 здійснювала догляд, організовувала лікування, забезпечувала харчування та задоволення щоденних життєвих потреб ОСОБА_2 , в тому числі організовувала поховання померлого. Також підтверджується, що ОСОБА_1 проводить оплату квартирної плати за квартиру АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_2 , та виконує обов`язки щодо утримання даної квартири.

З довідки ОСББ «Весна-115» вбачається, що в підвальній частині будинку, розташовані відокремлені господарські приміщення, які розподілені між мешканцями квартир будинку та передані власникам квартир у користування для господарських потреб.

Власник квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) використовували одне спільне господарське приміщення як одна сім`я.

З наданих представником стороною позивача фотографій вбачається, що на них зображені, зокрема, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час застілля.

З інформації Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області вих.№01-16/560 від 30.05.2024 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживав за адресою: АДРЕСА_6 , отримував соціальну послугу догляду вдома з 05.02.2008 по 24.04.2023 три рази на тиждень. Зі слів соціального робітника ОСОБА_7 , сторонніх осіб під час обслуговування помешкання не було.

Згідно з інформацією Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області вих.№01-16/588 від 19.07.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживав за адресою: АДРЕСА_6 , отримував соціальну послугу догляду вдома у відділенні соціальної допомоги вдома з 05.02.2008 по 22.04.2023. Згідно типового договору про надання соціальних послуг та складеного індивідуального плану соціальний робітник ОСОБА_7 відвідувала ОСОБА_2 протягом трьох годин на тиждень. Надавались такі соціальні послуги: оплата комунальних послуг; купівля продуктів харчування; прибирання квартири. Соціальний робітник не здійснював супровід ОСОБА_2 до медичних установ під час лікування напередодні смерті. Заходи по похованню не здійснювались.

З інформації Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області вих.№01-16/114 від 10.09.2024 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживав за адресою: АДРЕСА_6 , отримував соціальну послугу догляду вдома у відділенні соціальної допомоги вдома з 05.02.2008 по 22.04.2023. Згідно типового договору про надання соціальних послуг та складеного індивідуального плану соціальний робітник ОСОБА_7 відвідувала ОСОБА_2 протягом трьох годин на тиждень. Зі слів соціального робітника він постійно зазначав, що все необхідне для нього зроблять його близькі люди ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Тому під час відпустки підміна не надавалась. Щодо прибирання були окремі обмеження, ОСОБА_2 не бажав змінювати обстановку в квартирі. З 05.02.2008 відвідування здійснювалися дві години на тиждень, з 20.12.2022 три години на тиждень.

З копії накладної від 03.06.2024, виданої ФОП ОСОБА_10 , вбачається, що за пам`ятник з написом « ОСОБА_2 » сплачено ОСОБА_1 11700,00 грн.

Відповідно до копії накладної №018 від 10.06.2024, виданої ФОП ОСОБА_11 , за виконання робіт з благоустрою могили ОСОБА_2 (встановлення гранітного пам`ятника, транспортування до місця поховання) сплачено ОСОБА_1 в загальній сумі 7255,00 грн.

З копій квитанцій № 80 від 03.10.2023 та №07 від 19.10.2023 вбачається, що ОСОБА_1 сплатила на рахунок ОСББ «Весна-115» 174,83 грн. (призначення платежу: липень-серпень 2023 р. ОСОБА_5 оплата за АДРЕСА_9 ) та 191,38 грн. (призначення платежу: вересень-жовтень 2023 р. ОСОБА_5 оплата за АДРЕСА_9 ).

З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №402/02-31 від 24.10.2023 вбачається, що приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Карпець О.М. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , оскільки спадкоємець не надала документів, що підтверджують факт родинних відносин з ОСОБА_2 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що з позивачем в неї дружні відносини, вони є сусідами. Вона є головою правління ОСББ «Весна 115». Позивач проживає по АДРЕСА_2 . В квартирі АДРЕСА_3 проживав ОСОБА_2 . Він був людиною похилого віку, поховав дружину. З усіх побутових питань ОСОБА_2 звертався до своїх сусідів ОСОБА_1 та ОСОБА_13 . Якщо захворів, то теж звертався до них за допомогою. ОСОБА_2 у свою квартиру особливо нікого не впускав, міг і не відчинити двері. Родичів у ОСОБА_2 не було. Коли він захворів, сім`я ОСОБА_14 опікувалась ним, возили його до лікарні, переймались його лікуванням. Вона не знає хто сплачував квартплату, але боргу по квартирі АДРЕСА_3 зараз немає. Коли ОСОБА_2 помер, його поховання організували ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . З 2016 року вона є головою правління будинку і може сказати, що з того часу ОСОБА_2 , ОСОБА_15 і її чоловік ОСОБА_16 жили фактично як одна родина. У них було спільне підвальне приміщення (комірчина). ОСОБА_2 міг прийти до позивача поїсти. Коли в неї були якісь справи до ОСОБА_2 , то вона могла звернутись до позивача, яка йому могла передати всі питання. До ОСОБА_2 приходив соціальний працівник. ОСОБА_2 проживав окремо у своїй квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 у своїй. Вона зробила висновок, що жили вони як одна сім`я з огляду на те, що ОСОБА_15 опікувалась ОСОБА_2 . Якось ОСОБА_1 казала, що ОСОБА_2 прийде до неї поїсти, бо вона наварила борщу. Особисто ОСОБА_2 не казав їй, що не готує собі їсти. Як ОСОБА_2 розпоряджався своєю пенсією вона не знає. ОСОБА_2 довіряв позивачу. Чи були у квартирі позивача речі ОСОБА_2 вона не бачила. Коли була в квартирі позивача (це було нечасто), вона ОСОБА_2 не бачила.

Допитана в якості свідка ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що позивач є її кумою. ОСОБА_15 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 та його дружина проживали у квартирі поряд. Коли у ОСОБА_1 народилась у 2004 році дитина, то ОСОБА_4 дуже допомагали позивачу з дитиною. ОСОБА_1 у свою чергу допомагала ОСОБА_4 у прибиранні під`їзду, у купівлі продуктів та ліків. Вони проводили разом свята. Болюти допомагали у ремонті якихось побутових речей ОСОБА_4 , спільно користувались підвалом, де стояла консервація ОСОБА_14 і ОСОБА_4 . Потім ОСОБА_3 померла. ОСОБА_2 дуже тужив за нею, інших людей не дуже пускав у квартиру. ОСОБА_2 не вистачало спілкування, був з Болютами як одна сім`я, постійно до них приходив у квартиру. Спільне дозвілля ОСОБА_1 , її чоловік та ОСОБА_2 проводили разом. Хто прибирав у квартирі ОСОБА_2 їй невідомо. ОСОБА_2 їсти не готував, готувала позивач. ОСОБА_2 міг поїсти вдома у позивача, ОСОБА_15 могла дати їжу ОСОБА_2 додому. ОСОБА_2 ночував вдома, чи проводив він інший час у ОСОБА_1 їй невідомо, знає, що часто бував у неї вдома. Як ОСОБА_2 витрачав свою пенсію не знає. Чи давав ОСОБА_2 пенсію чи її частину позивачу їй невідомо. Їй відомо, що ОСОБА_1 прала і прасувала речі ОСОБА_2 . Проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як одна сім`я. Коли ОСОБА_2 захворів, ОСОБА_15 і ОСОБА_16 поклали його в лікарню, опікувались ним. Коли ОСОБА_2 помер, сім`я ОСОБА_1 організували похорон, помини. Позивач встановила пам`ятник на могилі ОСОБА_2 . Їй відомо, що коли ОСОБА_2 був у лікарні, просив відвезти його до нотаріуса чи привезти до нього нотаріуса. ОСОБА_2 хотів оформити свою квартиру на позивача, але не встиг, оскільки помер.

Допитана в якості свідка ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її свахою. Вона має статус ВПО і з травня 2022 року по квітень 2024 року проживала за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_1 . З сім`єю ОСОБА_14 вона познайомилась у 2018 році, приїздила декілька разів у гості. Коли приїхала в 2018 році, вони сиділи за столом, прийшов чоловік, як з`ясувалось ОСОБА_2 , посидів з ними, вони познайомились. Коли ОСОБА_2 пішов з квартири, позивач розказала, що дуже товаришували з сім`єю ОСОБА_4 , а коли померла дружина ОСОБА_2 , то вони стали піклуватись про нього, запрошували до себе пообідати. ОСОБА_2 жив на одному поверсі з Болютами в сусідній квартирі. Болюти допомагали ОСОБА_2 , опікувались ним. Коли після 2018 року вона приїздила до Болюти, то в квартирі позивача вона бачила ОСОБА_2 . Він був близькою людиною для родини позивача, вони жили практично однією сім`єю. Болюти часто запрошували до себе ОСОБА_2 , допомагали йому по господарству. Позивач, те що готувала з їжі, давала і ОСОБА_2 , який сам майже не готував. Коли вона стала проживати у позивача в квартирі, в ній проживали позивач, її чоловік, їх молодша дочка. ОСОБА_2 жив у квартирі навпроти. Ночував ОСОБА_2 у себе, його особисті речі були в його квартирі. ОСОБА_2 часто, практично кожного дня приходив до позивача, часто їв разом з ними. Коли ОСОБА_2 не приходив, ОСОБА_15 носила йому до його квартири їжу. Їй невідомо, що ОСОБА_2 віддавав свою пенсію у спільний бюджет сім`ї ОСОБА_14 . Хто сплачував комунальні послуги за квартиру ОСОБА_2 вона не знає. Їй невідомо, що ОСОБА_2 жив у квартирі ОСОБА_8 , але часто у них бував. Позивач могла купити ліки ОСОБА_2 , якщо потрібно. Їй відомо, що позивач могла прибрати в квартирі ОСОБА_2 , останні місяці перед смертю позивач пропонувала прибирати у квартирі, але ОСОБА_4 було ніяково, бо раніше міг сам щось робити. Постійно ОСОБА_2 проживав у своїй квартирі, але часто бував у позивача в квартирі. Також їй відомо, що чоловік позивача ходив до квартири ОСОБА_2 і знімав показники лічильників. Позивач брала речі у ОСОБА_2 прала їх. Позивач ходила в квартиру ОСОБА_2 щоб поміняти постільну білизну. Незадовго до смерті ОСОБА_2 став погано себе почувати, потрібно було лягти в лікарню. Прийшов до ОСОБА_14 в квартиру і сказав, що хоче запросити нотаріуса. Але так цього і не зробили. Чоловік позивача повіз ОСОБА_2 в лікарню, де він проходив лікування. Поки ОСОБА_2 лежав у лікарні, просив привезти в лікарню нотаріуса, щоб оформити квартиру на позивача, бо сприймав її як дочку. Були свята, і ніхто з нотаріусів не приїхав до лікарні, головний лікар теж був відсутній. ОСОБА_2 помер і не встиг оформити на позивача квартиру. Поховала ОСОБА_2 позивач, понесла витрати на поховання. Позивач встановили на могилі ОСОБА_2 пам`ятник. Допитана в якості свідка ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді завідувача відділення соціальної допомоги вдома №1 ТУСО Лубенської міської ради. ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 перебували на обслуговуванні у центрі. Потім ОСОБА_3 померла. ОСОБА_2 продовжив отримувати послугу догляду вдома. Допомога надавалась у вигляді відвідування соціальним робітником ОСОБА_7 два рази на тиждень по одній годині. Потім до самої смерті ОСОБА_7 відвідувала ОСОБА_2 по три рази на тиждень по одній годині. В обов`язки соціального робітника входить: купівля ліків, харчів, прибирання приміщення, оплата комунальних послуг, приготування їжі. Зі слів соціального робітника їй відомо, що ОСОБА_2 після смерті дружини не хотів щоб вона прибирала в кімнаті померлої дружини. Вона прибирала коридор, туалет, ванну, кухню і то, коли він дозволить. Їй відомо, що під час відпустки ОСОБА_7 (раз на рік) їй на підміну не надавали іншого працівника. ОСОБА_2 казав їй, що у нього є люди, які можуть надати йому допомогу. Що це за люди їй невідомо. ОСОБА_2 перед смертю лежав у лікарні. Соціальний працівник приходила один раз до ОСОБА_2 в лікарню, бо він попросив її купити продукти харчування. Коли соціальний працівник дізналась, що ОСОБА_2 помер, вона віддала його гроші, які в неї залишались, тим сусідам, які займались похованням ОСОБА_2 . Навіть якщо особа має родичів, то вона має право отримувати від центру допомогу. Це особи похилого віку, особи з інвалідністю. Для того, щоб відмовитись він їхніх послуг, особі слід написати відповідну заяву, ОСОБА_2 таку заяву не надавав. Соціальний працівник купувала ОСОБА_2 продукти на гроші, які він давав, оплачувала комунальні послуги. Їсти не допомагала готувати. Соціальний працівник брала у ОСОБА_2 комунальні книжки і ходила по комунальним установам з метою звірки показників. Коли приходила соціальний працівник, то ОСОБА_2 був сам в квартирі. Приходила соціальний працівник до тієї квартири, де жив ОСОБА_2 . Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статей 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З вимог ст. 1264 ЦК України вбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання особи зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи становлять сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, у період не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За вищевказаною адресою ОСОБА_2 з 05.02.2008 до дня його смерті отримував від Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області соціальну послугу догляду вдома.

З матеріалів справи та показань свідків вбачається, що ОСОБА_1 і нині покійний ОСОБА_2 проживали в квартирах по сусідству, між ними склались товариські відносини, і позивач, маючи власне житло, періодично надавала ОСОБА_2 продукти харчування, допомогу в догляді та по господарству, що не є тотожним із фактом проживання однією сім`єю.

Твердження свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 в тій частині, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали як одна сім`я, суд оцінює критично, оскільки показання цих свідків не містять обставин щодо спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також інших обставин (щодо ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків), які мають значення для віднесення позивача до четвертої черги спадкоємців у відповідності до ст. 1268 ЦК України. Суд також критично оцінює інформацію, викладену у довідці ОСББ «Весна-115», в тій частині, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично проживали як одна сім`я з червня 2017 року, з тих підстав, що допитана в якості свідка ОСОБА_12 , яка склала цю довідку як голова правління ОСББ «Весна 115», пояснила, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 жили по сусідству, вона зробила висновок, що вони проживали як одна сім`я, оскільки ОСОБА_1 опікувалась ОСОБА_2 та надавала йому всіляку допомогу.

На підтвердження проведення позивачем з ОСОБА_2 спільного дозвілля стороною позивача надано фотографії, на яких, зокрема, зображені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час застілля. Також надано докази на підтвердження здійснення позивачем поховання ОСОБА_2 та встановлення пам`ятника на його могилі.

Суд зазначає, що власне ставлення позивача до нині померлого ОСОБА_2 , періодичне надання йому продуктів харчування, допомоги в догляді та по господарству, проведення спільного дозвілля, а також ті обставини, що позивачка здійснила поховання ОСОБА_2 та встановила пам`ятник на його могилі, не є підтвердженням факту спільного проживання та наявності спільного побуту, взаємних прав і обов`язків, які передбачено статтею 1264 ЦК України.

Щодо оплати позивачкою комунальних за квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , суд зазначає наступне. В матеріалах справи знаходяться копії квитанцій, з яких вбачається, що ОСОБА_1 сплачувала за комунальні послуги за вищевказану квартири вже після смерті спадкодавця. Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували участь ОСОБА_1 у витратах на утримання житла ОСОБА_2 за його життя, ремонт житла, наявність спільних витрат з ОСОБА_2 , спільного побуту, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між нею та ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, не доведено наявності усіх наведених вище фактів у їх сукупності (ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, придбання майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла та його ремонт, пов`язаність спільним побутом, наявність між такими особами взаємних прав і обов`язків), тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання права власності на квартиру у порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено підстави для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача відсутні. На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 26.02.2025. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_10 .

Відповідач: Територіальна громада в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, , місцезнаходження: 37500, Полтавська область, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 33.

Суддя О.Л. Овчаренко