РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді - Зосименка О.М.,

при секретарі - Стелюті М.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 про поділ майна,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 1 265 787 грн. що дорівнює половину вартості вантажного автомобіля марки Renault Master:, державний номер № НОМЕР_1 , 2018 р.в. та половину вартості легкового авто марки Volvo ХС90В, державний номер № НОМЕР_2 , 2019 р.в. та судові витрати, в тому числі витрати, пов`язані зі здійсненням оцінки майна у розмірі 2500 грн., та витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір якої становить 10 000 грн.

В обґрунтування позову вказав, що перебував у шлюбі з відповідачем та рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.11.2023 року розірвано шлюб між громадянами України ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . За час перебування у шлюбі на спільні кошти ними було придбано два автомобіля, а саме: вантажний автомобіль марки Renault Master:, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 р.в. та легковий автомобіль марки Volvo ХС90В, д.н.з. НОМЕР_2 , 2019 р.в., які в подальшому без згоди позивача з метою уникнення їх поділу, відповідачем автомобілі було відчужено на старшу доньку ОСОБА_6 .

Згідно Звіту про оцінку майна, здійсненого ТОВ «Партнер-Екс» загальна вартість автомобіля марки Renault Master:, державний номер № НОМЕР_1 , 2018 р.в. (тип фургон малотоннажний-В) складає 551 222 грн., та згідно Звіту про оцінку майна загальна вартість автомобіля марки Volvo ХС90В, державний номер № НОМЕР_2 , 2019 р.в. складає 1980352 грн.

У відзиві на позов ОСОБА_7 заперечила щодо заявлених позовних вимог, зазначивши, що вантажний автомобіль марки Renault Master:, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 р.в. було придбано нею за власні кошти, отримані від підприємницької діяльності та авто придбано не в інтересах сім`ї, а для використання у підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку. Позивач не дбав про матеріальний стан сім`ї, отримував мінімальну заробітну плату. Легковий автомобіль марки Volvo ХС90В, д.н.з. НОМЕР_2 , 2019 р.в. був проданий за згодою позивача, а грошові кошти від такого продажу були ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив позивач вказав, що вантажний автомобіль куплено за спільні кошти, відповідач не надала доказів про придбання за власні кошти та використання вантажного авто у підприємницькій діяльності та він грошові кошти від продажу легкового авто не отримував.

У запереченнях ОСОБА_7 зазначила, що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім і та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, необхідно розглядати як його особисту приватну власність, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя. Доказом отримання позивачем грошових коштів від продажу легкового авто є квитанції про перерахування коштів позивачу. Третя особа у письмових поясненнях зазначила, що батько працював у дідуся, зароблені кошти витрачав на себе, та грошові кошти від продажу легкового авто були йому передані.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав, відповідач заперечила щодо заявлених позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Заслухавши сторони та їх представників, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.11.2023 року розірвано шлюб між громадянами України ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Як вбачається із судового рішення шлюб було зареєстровано 21.06.1997 року.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб від 20.01.2024р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено шлюб, після державної реєстрації якого відповідач у даній справі має прізвище ОСОБА_9 . (а.с.230)

25.01.2020 року між ТОВ «Віді Нордвей» та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу №НВеА-0001/025 за умовами якого ОСОБА_7 придбала автомобіль марки Volvo ХС90, , 2019 р.в (а.с.. 91).

В подальшому 30.08.2023 року ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №1841/2023/4023990 відчужила автомобіль марки Volvo ХС90В5, , 2019 р. д.н.з. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_6 . Пунктом 3.1 даного договору встановлено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 320 000 грн. (а.с.. 92).

Одночасно судом встановлено, що 06.03.2018 року між ТОВ «Полісся Моторс Груп» та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу автомобіля №ПМГ 37/18 за умовами ОСОБА_10 придбала автомобіль марки Renault Master, 2018 р.в., номер кузова НОМЕР_3 . (а.с. 88)

01.09.2023 року ТОВ «Автокапітал», діючи на підставі договору комісії № 7990/23/3/020027 від 31.08.2023, укладеного з власником авто, уклало з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу транспортного засобу 7990/23/007090 за умовами якого ОСОБА_11 придбала автомобіль марки Renault Master, 2018 р.в., номер кузова НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно пункту 3.1 даного договору ціна транспортного засобу склала 3000 грн.

Заперечуючи щодо заявлених позовних вимог відповідач вказала, що автомобіль марки Renault Master, 2018 р.в., номер кузова НОМЕР_3 було придбано нею за грошові кошти, отримані нею від підприємницької діяльності та придбано авто не в інтересах сім`ї, а для використання в підприємницькій діяльності.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте за спільні кошти подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, слід встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України.

Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із частинами 1, 2 статті 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи підприємця, як майно для професійної діяльності члена сім`ї і яке придбане за кошти від своєї діяльності як підприємця і використовується в його підприємницькій діяльності не в інтересах сімї, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.05.2016р. у справі № 6-1327цс 15.

Отже, встановлення джерела коштів на придбання майна та мети його придбання є необхідним для встановлення чи є спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя чи є особистою приватною власністю одного з подружжя, яке використовується ним для професійної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 працював у ФОП ОСОБА_12 на посаді менеджера з 2002 року, його дохід за 2017р 39 000грн., за 2018р. 45000 грн., за 2019р. 51600грн., що підтверджується довідками про доходи (а.с.77-79).

Як вбачається з податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, зокрема, за 2015р. ОСОБА_7 є фізичною особою підприємцем, обсяг доходу за 2015р. 932 002 грн., обсяг доходу за 2016р. 989 698 грн., обсяг доходу за 2017р. 972 118 грн.,

Згідно податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, зокрема, за 2018р. ОСОБА_7 є фізичною особою підприємцем, КВЕД 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, фактична чисельність найманих працівників у звітному періоді 6, обсяг доходу за 2018р. 991 846 грн., за 2019 - фактична чисельність найманих працівників у звітному періоді 7, доходу за 2019р. 995 798 грн.

Як вбачається з договору купівлі-продажу автомобіля №ПМГ 37/18 від 06.03.2018р. ОСОБА_7 придбала автомобіль марки Renault Master, 2018 р.в., номер кузова НОМЕР_3 вартістю 803 965 грн.

В судовому засіданні відповідач пояснила, що авто вантажне, використовувалося у підприємницькій діяльності для підвезення товару, сировини. Разом з тим, пояснила що інший автомобіль марки Volvo використовує особисто, як менеджер та одночасно відвозить дитину до школи, батько участі в допомозі не приймав.

Оцінюючи загальні доходи сім`ї ОСОБА_13 на 2018 рік ,так і джерела їх доходів, ціну придбання авто у 2018 р. та його характеристики, та КВЕД 47.11 фізичної особи-підприємця, суд дійшов висновку, що автомобіль марки Renault Master, 2018 р.в. придбаний за грошові кошти отримані від підприємницької діяльності ОСОБА_7 як фізичної особи-підприємця з метою використання у підприємницькій діяльності, у зв`язку з чим даний автомобіль був особистою приватною власністю одного з подружжя та використовувався нею для здійснення підприємницької (для професійної) діяльності.

Одночасно, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №НВеА-0001/025 від 25.01.2020 року вартість придбаного ОСОБА_7 автомобіля марки Volvo ХС90В5, 2019 р.в. становить 1 816 177 грн., ціна товару еквівалентна 66 405 Євро (п.3 договору а.с.91).

Доводи відповідача, що легковий автомобіль преміум-класу Volvo ХС90В5 було придбано не в інтересах сім`ї, виключно для здійснення підприємницької діяльності не знайшли свого підтвердження та відповідачем в судовому засіданні не надано належних доказів на підтвердження використання даного авто для професійної діяльності, зважаючи і на ту обставину, що як встановлено з пояснень відповідача, остання неодноразово використовувала авто щоб відвозити дитину і до школи, відсутність інших авто, які б використовувалися в інтересах сім`ї, тому суд оцінивши встановлені обставини, дійшов висновку, що даний автомобіль використовувався в інтересах сім`ї і є спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від доходів кожного з подружжя.

Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу №1841/2023/4023990 від 30.08.2023 року автомобіль марки Volvo ХС90В5, 2019 р. було відчужено на користь доньки позивача - ОСОБА_6 за 320 000 грн. Належних доказів, що авто відчужено за згодою позивача в судове засідання відповідачем не надано.

Доводи відповідача, що позивачу були перераховані кошти від продажу автомобілів не знайшли свого підтвердження, оскільки перерахування коштів ОСОБА_7 на користь позивача, а саме: 07.05.2022р 5 000грн, 17.05.2022р 10 000грн., 25.05.2022р 10 000грн., 13.06.2022р 5 000грн., 27.06.2022р 5 000грн., 13.07.2022р 5 000грн., 24.07.2022р 5 000грн., 04.08.2022р 5 000грн., 12.08.2022р 5 000грн, 17.08.2022р 5 000грн., 25.08.2022р 5 000грн., 29.09.2022р 27 500 грн., 29.09.2022р 27 500грн., 05.12.2022р 5 000грн., 08.12.2022р 15 000грн., 08.12.2022р 3 000грн.. 21.12.2022р 5 000грн., 30.12.2022р 5 000грн., 07.01.2023 2 000 грн., 17.01.2023 3 000 грн., 25.01.2023 5 000 грн., 18.02.2023 5 000 грн., 02.03.2023 5 000 грн., 05.05.2023 2 000 грн., 10.05.2023 2 000 грн., здійснено до продажу автомобілів, які були продані 30.08.2023 року та 01.09.2023 р. та у платіжних документах призначення платежу зазначено - переказ особистих коштів.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження автомобіля одним із подружжя проти волі без згоди іншого з подружжя, останній має право на грошову компенсацію вартості відчуженого автомобіля, виходячи з дійсної ринкової вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна. Відповідна правова позиція зазначена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 17.08. 2022 року у справі № 545/2396/20.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.03.2024р. у даній справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу. Згідно висновку судового експерта №11 судової транспортно-товарознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля Volvo ХС90, д.н.з. НОМЕР_2 , 2019 р.в. на дату огляду експертом становить 2 028 468 грн.80 коп.

Таким чином, встановивши, що автомобіль марки Renault Master, 2018 р.в. був особистою приватною власністю одного з подружжя - ОСОБА_7 та використовувався нею для здійснення підприємницької (для професійної) діяльності, а автомобіль Volvo ХС90, д.н.з. НОМЕР_2 , 2019 р.в. був спільною сумісною власністю подружжя і був проданий ОСОБА_7 без згоди позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 половини вартості відчуженого автомобіля в розмірі 1 014 234 грн.40 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 12 144,48 грн. з яких: 10 141,48 грн. сплачений судовий збір та 2 003,00 грн. вартість оцінки майна.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 69-71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 158, 169, 212-215, 259 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1 014 234 грн.40 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати 12 144,48 грн. з яких: 10 141,48 грн. сплачений судовий збір та 2003 грн. вартість оцінки майна.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено 25.02.2025 року.

Суддя О.М. Зосименко