Номер провадження: 22-ц/813/1522/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний», правонаступником якого є Державне підприємство «Морський торговельний порт «Південний», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний»

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2024 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Ярема Х.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року позивач Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний», правонаступником якого є Державне підприємство «Морський торговельний порт «Південний», звернулось до суду із вказаним позовом, який мотивувало тим, що з 22 серпня 2020 року ОСОБА_1 тимчасово виконував обов`язки директора ДП «МТП «Южний», приступив до виконання обов`язків директора з 26 серпня 2020 року, а з 28 травня 2021 увільнений від виконання цих обов`язків.

За час перебування на посаді директора ОСОБА_1 звільнив з посад ряд працівників - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які оскаржили своє звільнення з посад в судовому порядку. Рішеннями суду усіх вказаних працівників поновлено на посаді, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за затримку виконання рішення суду. Ці кошти позивач вважає шкодою, що завдана з вини особи, яка винна в незаконному звільненні. Вважає, що в силу приписів п. 8 ч. 1 ст. 134, 237 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, у тих випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні працівника. Отже, відповідач як посадова особа має покрити шкоду, заподіяну ДП «Морський торговельний порт «Южний», в розмірі виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за затримку виконання рішення суду. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати коштів.

У зв`язку з чим, позивач із посиланням як на правову підставу свого позову на вимоги ст. 1166, 1191, 1199 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 2108797,66 грн.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає, посилаючись на те, що обов`язковою умовою для покладення на керівника відповідальності за незаконне звільнення є встановлення вини цієї особи, наявність неправомірних дій, причинного зв`язку та шкоди. Вини ОСОБА_1 у звільненнях працівників немає, оскільки він діяв на виконання рішення Уповноваженого органу про зміну організаційної структури ДП «МТП «Южний» та структури керівництва ДП «МТП «Южний», де штатний розпис не передбачав посад, з яких звільнено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Частково до суми шкоди позивачем взагалі безпідставно включно суми виплати середнього заробітку за затримку виконання рішення суду ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ), оскільки судових рішень про присудження цих виплат не існує. Наступний директор ДП «МТП «Южний» Олійник О., за керівництва якого було виконано рішення судів про поновлення на посаді звільнених працівників, не оскаржувало рішення судів. На час поновлення звільнених цих посад вже не існувало, вони прийняті на інші посади. Крім того, відповідач не вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є шкодою для підприємства, оскільки в будь-якому випадку ці кошти підлягали б виплаті цим працівникам, якби вони працювали. Тобто, немає факту заподіяння самої шкоди, а відповідач діяв на виконання наказів Міністерства інфраструктури України щодо організаційної структури ДП «МТП «Южний», тобто відповідач, звільняючи працівників, діяв за погодженням з вищестоящим органом підприємства.

Від Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що матеріали справи свідчать про наявність в діях відповідача всіх складових елементів цивільно-правової відповідальності, а саме: протиправної поведінки, яка виявилась у прийнятті незаконних наказів про звільнення осіб; завданої шкоди внаслідок визнання їх незаконними та скасування у вигляді сплати ДП «МТП «Южний» коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу незаконно звільненим працівникам; причинного зв`язку між її спричиненням та протиправної поведінкою відповідача, а також вина заподіювача як в.о. директора ДП «МТП «Южний», який видав незаконний наказ, просить задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2024 року у задоволенні позову Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач Приватне Державне підприємство «Морський торговельний порт «Південний» просить скасувати оскаржуване рішення повністю як необгрунтоване та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається на п. 8 ст. 134, 237 КзпП України, численну практику Верховного суду, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за законом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність і цих випадках настає нежалежно від форми вини.

Зазначає, що відповідач як посадова особа, яка наділена повноваженнями призначити та звільняти працівників, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу. Доказів того, що рішення про звільнення працівників відповідач приймав не одноособово, останнім не надано, не спростовано, що накази про звільнення були підписано саме відповідачем, незаконність яких встановлено судами.

Щодо стягнення шкоди, скаржник зазначає, посилаючись на ст. 1166, 1191 ЦК України, постанову Верховного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 371/1165/16-ц, від 11 квітня 2018 року у справі № 161/6047/16-ц, що відповідач як посадова особа, яка повинна у незаконному звільненні працівника, має покрити шкоду, заподіяну підприємству, у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затриманні виконання рішення суду в незалежності від того, протягом якого часу він обіймав посаду керівника підприємства, оскільки закон не ставить у залежність період перебування особи на посаді до вчинених такою особою відповідних дій.

Вказує, що представником відповідача надані до суду першої інстанції додаткові документи (докази) до письмових пояснень, які є недопустимими та не можуть братися судом до уваги, оскільки не були подані разом з відзивом або у період підготовчого провадження, а також не містять клопотання про поновлення процесуального строку; не надано доказів щодо належного отримання таких документів у порядку, який визначений законодавством.

Крім того, вказані документи не стосуються справи № 522/17256/22, оскільки у вказаних документах жодним чином не вирішується питання стосовно наказів про звільнення працівників ДП «МТП Южний», які було підписано відповідачем як виконувачем обов`язки директора підприємства.

Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача, позбавив його право на судовий захист, висловлення своїх доводів, міркувань та аргументів в суді першої інстанції, оскільки представником позивача було подане клопотання від 04 березня 2024 року про відкладення справ у зв`язку із перебуванням представника ОСОБА_12 на лікарняному, яке було направлено 04 березня 2024 року.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача про невизнання апеляційної скарги в повному обсязі, вважає її безпідставною та необґрунтованою, доводи хибними, що не заслуговують на увагу суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні представники позивача Кузьмішкін Д.В. та Федотов І.М. підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Загвоздіна Л.С. апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

У статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами, що ДП «Морський торговельний порт «Південний» є державним підприємством і діє як комерційне підприємство, що засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (Уповноважений орган управління).

З 21 серпня 2020 року ОСОБА_1 тимчасово виконував обов`язки директора ДП «МТП «Южний» з 22 серпня 2020 року, на період прийняття відповідного рішення Уповноваженим органом управління, а з 26 серпня 2020 року приступив до виконання обов`язків директора (а.с. 61, т. 1).

Листом № 10/11113-20 від 13 жовтня 2020 року Міністерство інфраструктури України направило ДП «МТП «Южний» погоджену 12 жовтня 2020 року організаційну структуру ДП «МТП «Южний», за якою в структурі підприємства були відсутні посади: заступника директора з безпеки (начальника служби морської безпеки), заступника директора з матеріально-технічного забезпечення, заступника директора з правових та майнових питань, заступника начальника служби морської безпеки з питань безпеки портових засобів та акваторії служби морської безпеки, заступник начальника служби морської безпеки з питань економічної безпеки служби морської безпеки, відділ розслідувань та аналітичної роботи служби морської безпеки, відділ захисту інформації служби морської безпеки, служба матеріально- технічного забезпечення та відповідно посада заступника начальника служби з забезпечення обладнанням, ЗЗЧ та продуктами харчування служби матеріально-технічного забезпечення та відділ нафтопродуктів та промислових товарів служби матеріально-технічного забезпечення (а.с. 171, т. 2).

З метою приведення штатного розпису підприємства у відповідність до організаційної структури, погодженої Міністерством інфраструктури України, в.о. директором Ковшар С.П. був виданий наказ № 1564 «Про зміну штатного розпису» від 15 грудня 2020 року, яким з 17 березня 2021 року скорочувались у штатному розписі служба матеріально-технічного забезпечення у складі: начальник служби, заступник начальника служби, відділ обладнання та матеріалів, начальник відділу, відділ нафтопродуктів та промислових товарів, начальник відділу; відділ розслідувань та аналітичної роботи, начальник відділу; відділ захисту інформації, начальник відділу; заступник начальника служби морської безпеки з питань економічної безпеки; заступник начальника служби морської безпеки з питань безпеки портових засобів та акваторії (а.с. 174, т. 2).

Наказами відповідача від 01.12.2020 № 1610-ос, 1608-ос, 1609-ос відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України звільнено 01.12.2020 з посад: заступника директора з безпеки (начальника служби морської безпеки) Березенка Л.В., заступника директора з правових та майнових питань Кузьмішкіна Д.В., заступника директора з матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_4 відповідно.

Підставами вказаних наказів зазначено: структура керівництва Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний», погоджена Міністерством інфраструктури України від 12.10.2020 року.

Накази підписані в.о. директора Ковшарем С.П.

Також звільнені за п. 1 ст. 40 ЗпП України наказами в.о. директора ДП «МТП «Южний» ОСОБА_1 :

№ 329-ос (зі змінами за наказом від 31.03.2021 № 415-ос) від 17.03.2021 Мурлян Є.В. - заступник начальника служби морської безпеки з питань безпеки портових засобів та акваторії служби морської безпеки з 27.03.2021;

№ 331-ос (зі змінами за наказом від 31.03.2021 № 416-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_6 - заступник начальника служби морської безпеки з питань економічної безпеки служби морської безпеки з 27.03.2021;

№ 330-ос (зі змінами за наказом від 31.03.2021 № 417-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_7 - начальник відділу розслідувань та аналітичної роботи служби морської безпеки з 27.03.2021;

№ 327-ос (зі змінами за наказом від 31.03.2021 № 418-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_8 - начальник відділу захисту інформації служби морської безпеки з 27.03.2021;

№ 326-ос (зі змінами за наказом від 01.04.2021 № 426-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_9 - начальник служби матеріально-технічного забезпечення з 27.03.2021;

№ 324-ос (зі змінами за наказом від 01.04.2021 №425-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_10 - заступник начальника служби матеріально-технічного забезпечення з 20.03.2021;

№ 328-ос (зі змінами за наказом від 01.04.2021 № 424-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_11 - начальник відділу нафтопродуктів та промислових товарів служби матеріально-технічного забезпечення з 26.03.2021.

Всі вищезазначені 10 наказів про звільнення працівників, підписані відповідачем ОСОБА_1 як керівником підприємства в межах своїх повноважень, згодом були предметом судових справ та визнані незаконними і скасовані:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21.05.2021 (справа № 263/15834/20) визнано незаконним наказ № 1610-ос від 01.12.2020 про звільнення ОСОБА_2 - заступника директора з безпеки (начальника служби морської безпеки) з 01.12.2020 за п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України та поновлено ОСОБА_2 на раніше займаній посаді, стягнуто з ДП «МТП «Южний» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу 364 141,10 грн. Рішення суду виконано підприємством, виплачено 364 141,10 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 66, т. 1);

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 19.05.2021 (справа № 221/8339/20) визнано незаконним наказ № 1608-ос від 01.12.2020 про звільнення ОСОБА_3 - заступника директора з правових та майнових питань з 01.12.2020 за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, поновлено на раніше займаній посаді, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 432 745,88 грн. Рішення суду виконано, виплачено 432 745,88 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 73, т. 1);

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.06.2021 (справі № 266/6447/20) визнано незаконним наказ № 1609-ос від 01.12.2020 про звільнення ОСОБА_4 - заступника директора з матеріально-технічного забезпечення з 01.12.2020 за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, поновлено на раніше займаній посаді, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 447 322,16 грн. Рішення суду виконано, виплачено 447 322,16 грн (а.с. 90, т. 1);

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 26.08.2021 (справа № 241/639/21) визнано незаконним наказ про звільнення № 329-ос (зі змінами за наказом від 31.03.2021 № 415-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_5 - заступника начальника служби морської безпеки з питань безпеки портових засобів та акваторії служби морської безпеки з 27.03.2021 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено на раніше займаній посаді, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 129 988,80 грн. Рішення суду виконано, виплачено 129 988,80 грн (а.с. 98, т. 1);

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 26.08.2021 (справа № 241/639/21) визнано незаконним наказ про звільнення № 331-ос (зі змінами за наказом від 31.03.2021 № 416-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_6 - заступника начальника служби морської безпеки з питань економічної безпеки служби морської безпеки з 27.03.2021 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено на раніше займаній посаді, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 131 384 грн. Рішення суду виконано, виплачено 131 384 грн (а.с. 110, т. 1);

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 26.08.2021 (справа № 241/639/21) визнано незаконним наказ про звільнення № 330-ос (зі змінами за наказом від 31.03.2021 № 417-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_7 - начальника відділу розслідувань та аналітичної роботи служби морської безпеки з 27.03.2021 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено на раніше займаній посаді, середній заробіток за час вимушеного прогулу 148 825,60 грн. Рішення суду виконано, виплачено 148 825,60 грн (а.с. 122, т. 1);

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 26.08.2021 (справа №241/639/21) визнано незаконним наказ про звільнення № 327-ос (зі змінами за наказом від 31.03.2021 № 418-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_8 - начальника відділу захисту інформації служби морської безпеки з 27.03.2021 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено на раніше займаній посаді, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 106 537,60 грн. Рішення суду виконано, виплачено 106 537,60 грн (а.с. 133, т. 1);

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.09.2021 (справа № 266/2303/21) визнано незаконним наказ про звільнення № 326-ос (зі змінами за наказом від 01.04.2021 № 426-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_9 - начальника служби матеріально-технічного забезпечення з 27.03.2021 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено на раніше займаній посаді, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 98 832,58 грн.

Рішення суду виконано, виплачено 98 832,58 грн (а.с. 144, т. 1);

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.10.2021 (справа № 263/4821/21) визнано незаконним наказ про звільнення № 324-ос (зі змінами за наказом від 01.04.2021 № 425-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_10 - заступника начальника служби матеріально-технічного забезпечення з 20.03.2021 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 76 517,48 грн. Рішення суду виконано, виплачено 76 517,48 грн (а.с. 163, т. 1);

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.08.2021 (справа № 266/2302/21) визнано незаконним наказ про звільнення № 328-ос (зі змінами за наказом від 01.04.2021 № 424-ос) від 17.03.2021 ОСОБА_11 - начальника відділу нафтопродуктів та промислових товарів служби матеріально-технічного забезпечення з 26.03.2021 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 72 151,29 грн. Рішення суду виконано, виплачено 72 151,29 грн (а.с. 175, т. 1).

Отже, всі судові рішення набрали законної сили та виконані позивачем, про що свідчать надані докази.

Спірні правовідносини виникли з приводу покладення на директора державного підприємства повної матеріальної відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної шкоди, підставами - звільнення працівників, накази про звільнення яких скасовано судом, звільнення визнано незаконними та на їхню користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу та за затримку виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що підприємство-позивач не оскаржувало рішення судів про скасування наказів про звільнення працівників, а відповідач-директор не міг їх оскаржити, оскільки вже не був уповноваженою особою. В межах вирішення даного спору суд приймає як преюдиційні факти скасування наказів про звільнення та поновлення працівників, проте не мотиви судів про причини незаконності наказів. Також із недоведеності вини відповідача, причинного зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_1 та заподіяною шкодою, адже середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Отже, у разі поновлення працівника на посаді йому виплачується та ж заробітна плата (що й мало місце у даній справі), яку б він отримав, якби не був звільнений. Таким чином, шкоди ніякої немає і не було, її не зазнало ні підприємство, ні працівник.

Що стосується стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, то відповідач не допускав затримку виконання рішення суду, і на час звернення до суду з цим позовом він вже не обіймав посаду директора цього підприємства, не є службовою особою, що є обов`язковою умовою матеріальної відповідальності, передбаченої п. 8 ст. 134, 237 КЗпП України.

Крім того, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу (ч. 4 ст. 136 КЗпП України).

Переглядаючи оскаржуване рішення за доводаим апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

Так, з рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21.05.2021 (№ 263/15834/20) вбачається, що наказ ДП «МТП «Южний» від 01.12.2020 № 1610-ос було визнано незаконним і скасовано з тих підстав, що ОСОБА_1 не надсилав до Уповноваженого органу управління, не погоджував та не затверджував новий штатний розпис підприємства, в якому була відсутня посада, яку обіймав ОСОБА_2 , при цьому фактичне припинення повноважень останнього, як посадової особи, Уповноваженим органом управління (Міністерством інфраструктури України) погодженням 12.10.2020 нової організаційної структури ДП «МТП «Южний», не можна ототожнювати з припиненням повноважень посадових осіб, що є самостійною підставою для звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

З рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 19.05.2021 (№ 221/8339/20) вбачається, що наказ ДП «МТП «Южний» № 1608-ос від 01.12.2020 було визнано незаконним і скасовано з тих підстав, що ОСОБА_1 не надсилав до Уповноваженого органу управління, не погоджував та не затверджував новий штатний розпис підприємства в якому була відсутня посада, яку обіймав ОСОБА_3 , при цьому фактичне припинення повноважень останнього, як посадової особи, Уповноваженим органом управління (Міністерством інфраструктури України) погодженням 12.10.2020 нової організаційної структури ДП «МТП «Южний», не можна ототожнювати з припиненням повноважень посадових осіб, що є самостійною підставою для звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

З рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03.06.2021 (№ 266/6447/20) вбачається, що наказ ДП «МТП «Южний» від 01.12.2020 № 1609-ос було визнано незаконним і скасовано з тих підстав, що ОСОБА_1 не надсилав до Уповноваженого органу управління, не погоджував та не затверджував новий штатний розпис підприємства в якому була відсутня посада, яку обіймав ОСОБА_4 , при цьому фактичне припинення повноважень останнього, як посадової особи, Уповноваженим органом управління (Міністерством інфраструктури України) погодженням 12.10.2020 нової організаційної структури ДП «МТП «Южний», не можна ототожнювати з припиненням повноважень посадових осіб, що є самостійною підставою для звільнення на підставі п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Вказані судові рішення обгрунтовані, зокрема тим, що ДП «МТП «Южний» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він надсилав, погоджував та/чи затверджував новий штатний розпис в частині керівного складу підприємства, в якому відсутні посади заступників директора з безпеки, з правових питань, матеріально-технічного забезпечення, як того вимагає Статут підприємства, що свідчить про недотримання відповідачем вимог чинного цивільного (трудового) законодавства й установчих документів юридичної особи процедури ухвалення рішення в цій частині та порушення прав позивачів (звільнених працівників).

Як було встановлено судами, ДП «МТП «Южний» є державним унітарним підприємством, юридичною особою публічного права (ч. 2 ст.167 ЦК України), про що зазначено в Статуті підприємства, отже не є господарським товариством, а заступник директора державного підприємства не є посадовою особою у розумінні пункту 5 частини 1 ст. 41 КЗпП України та пункту 6 ст. 73 ГК України, а тому застосування власником цієї норми для припинення дії трудового договору та звільнення заступників директора є неправомірним.

При цьому судами враховано спрямованість Закону № 1255-VII, яким і була додано підставу для звільнення до ч. 1 ст. 41 КЗпП, аналіз таких змін (зокрема до ч. 3 ст. 99 ГКУ), свідчить про те, що п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП повинен поширюватися лише на членів виконавчого органу господарського товариства. Тобто лише на директора, членів правління тощо.

Отже, погодження 12.10.2020 року Міністерством інфраструктури України нової організаційної структуру ДП «МТП «Южний» та структуру керівництва ДП «МТП «Южний» в яких, зокрема, посади заступників директора з безпеки, з правових питань, матеріально-технічного забезпечення відсутні, свідчить про фактичне прийняття Уповноваженим органом управління рішення про припинення повноважень таких осіб як посадових осіб ДП «МТП «Южний», і таким погодженням фактично відбулися зміни в організації виробництва і праці ДП «МТП «Южний», що не можна ототожнювати з припиненням повноважень посадових осіб і не є самостійною підставою для звільнення за пунктом 5 частини 1статті 41 КЗпП України.

Вказане свідчить про наявність вини саме відповідача ОСОБА_1 у незаконному звільненні вказаних працівників, а не змінена структура керівництва ДП «МТП «Южний», яка погоджена Міністерством інфраструктури України від 12.10.2020.

Судом вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, що фактичне припинення повноважень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не можна ототожнювати з припиненням повноважень посадових осіб, що є самостійною підставою для звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тобто зазначивши про встановлені судовими рішеннями порушення порядку та відсутність законних підстав для звільнення таких працівників, одночасно помилково виснувано про відсутність вини першого керівника у такому.

З урахуванням наведеного, висновок суду, що накази в.о. директора ДП «МТП «Южний» ОСОБА_1 про припинення трудових договір із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 01.12.2020 є похідним від погодження Міністерством інфраструктури України структури позивача а, отже, у діях ОСОБА_1 відсутня вина щодо незаконних звільнень, є помилковим, так як навіть за умови вказаних змін у відповідача була можливість реалізувати вказані рішення власника і звільнити працівників без порушення трудового законодавства.

Також з рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 26.08.2021 (№ 241/639/21) вбачається, що накази ДП «МТП «Южний» № 329-ос, 330-ос, 331-ос, 327-ос від 17.03.2021 було визнано незаконними і скасовано з тих підстав, що ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 були звільнені у період їх непрацездатності, крім того роботодавець порушив вимоги закону при звільненні позивачів за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому як не використав усіх можливостей по забезпеченню ОСОБА_6 та ОСОБА_8 роботою.

З рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.09.2021 (№ 266/2303/21) вбачається, що наказ ДП «МТП «Южний» № 326-ос від 17.03.2021 було визнано незаконним та скасовано з тих підстав, що ОСОБА_9 був звільнений у період його непрацездатності, крім того роботодавець порушив вимоги закону при звільненні позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України тому як не використав усіх можливостей по забезпеченню працівника роботою.

З рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.10.2021 (№ 263/4821/21) вбачається, що наказ ДП «МТП «Южний» № 324-ос від 17.03.2021 було визнано незаконним та скасовано з тих підстав, що ОСОБА_10 був звільнений у період його непрацездатності, крім того роботодавець порушив вимоги закону при звільненні позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому як не використав усіх можливостей по забезпеченню працівника роботою.

З рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.09.2021 (№ 266/2302/21) вбачається, що наказ ДП «МТП «Южний» № 328-ос від 17.03.2021 було визнано незаконним та скасовано з тих підстав, що ОСОБА_11 був звільнений у період його непрацездатності, крім того роботодавець порушив вимоги закону при звільненні позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України тому як не використав усіх можливостей по забезпеченню працівника роботою.

Отже, в.о. директора ОСОБА_1 зобов`язаний був під час виконання Наказу від 15.12.2020 № 1564 «Про зміну штатного розпису» при цьому дотримуватись вимог трудового законодавства і не звільняти ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 під час їх непрацездатності, крім того - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - не використавши усіх можливостей по забезпеченню працівників роботою, що встановлено преюдиційними судовими рішеннями у вищенаведених справах (частина четверта статті 82 ЦПК України), тому такі обставини не підлягають доведенню.

Про відповідне застосування п. 8 ст. 134 КЗпП України йдеться в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року справа № 401/1387/17-ц.

Зважаючи на те, що підставами для скасування наказів про звільнення працівників, які підписані відповідачем як виконувачем обов`язків ДП «Морський торговельний порт «Южний», було встановлено проведення таких звільнень із порушенням закону, відповідач як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно наданих позивачем доказів, на користь незаконно звільнених та поновлених судовими рішеннями працівників на виконання останніх сплачений середній заробіток за час вимішеного прогулу, зокрема:

ОСОБА_2 на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21.05.2021 (справа № 263/15834/20) - 364141,10 грн;

ОСОБА_3 на виконання рішення Волноваського районного суду Донецької області від 19.05.2021 (справа № 221/8339/20) - 432 745,88 грн;

ОСОБА_4 на виконання рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.06.2021 (справі № 266/6447/20) - 447 322,16 грн;

ОСОБА_5 на виконання рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 26.08.2021 (справа № 241/639/21) - 129 988,80 грн;

ОСОБА_6 на виконання рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 26.08.2021 (справа № 241/639/21) - 131 384 грн;

ОСОБА_7 на виконання рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 26.08.2021 (справа № 241/639/21) 148 825,60 грн;

ОСОБА_8 на виконання рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 26.08.2021 (справа №241/639/21) - 106 537,60 грн;

ОСОБА_9 на виконання рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.09.2021 (справа №266/2303/21) - 98 832,58 грн;

ОСОБА_10 на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.10.2021 (справа № 263/4821/21) - 76 517,48 грн;

ОСОБА_11 на виконання рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.08.2021 (справа № 266/2302/21) - 72 151,29 грн, а загалом - 2008446,49 грн.

Вказані нарахування відповідачем на виконання судових рішень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зарахування цих коштів на карткові рахунки працівників підтверджено позивачем належними та допустимим доказами (розрахункові листи, відомості про зарахування коштів на карткові рахунки працівників АТ «Перший Український Міжнародний банк», заявками на отримання та перерахування коштів, пов`язаних з виплатою заробітної плати, зведеними відомостями перерахувань на банкомат, платіжними дорученями АТ «ПУМБ», де платником є ДП «МТП «Южний») за період з 08 червня 2021 року по 06 січня 2022 року відповідачем не спростовані.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 766/13189/20 (провадження № 61-19700св20) зазначено, що: «застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX Прикінцеві положення такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Тому, річний строк на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з керівника шкоди, заподіяної шкоди через виплати середнього заробітку незаконно звільненим працівникам, передбачений частиною третьою статті 233 КЗпП України, позивачем не пропущено.

Отже з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Державного підприємства «Морський торговельний порт «Підвденний» підлягають стягненню 2008446,49 грн як матеріальна шкода, заподіяна підприємству у зв`язку з оплатою працівникам часу вимушеного прогулу.

Не можуть бути взяті до уваги твердження відповідача як про відсутність його вини про те, що видання згодом скасованих наказів про звільнення працівників є не лише його відповідальністю, а й певних служб, зокрема, юридичної, які готують такі накази.

Вирішуючи питання про відповідальність на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України начальника у разі незаконного звільнення працівника, Верховний Суд погодив незаконність рішення суду першої інстанції, який відмовив підприємству у задоволені позову, зіславшись на те, що начальник підписував накази про звільнення після їх підготовки відділом персоналу, та погодження начальником юридичної служби. Тобто начальник, підписуючи накази про звільнення працівників, уважав, що їх звільнення законне, зазначив, що таке не заслуговує на увагу, оскільки лише начальник філії ДП «АМПУ» має право видавати накази про звільнення працівників, він зобов`язаний забезпечувати дотримання трудового законодавства й несе персональну відповідальність за незаконне звільнення працівників. У спірних правовідносинах не потрібно встановлювати наявність вини начальника, так як накази про звільнення працівників підписувалися ним одноособово як начальником Миколаївської філії ДП «АМПУ». Суд повинен перевірити: чи прийняті накази про звільнення працівників із порушенням трудового законодавства, хто підписував відповідні накази, встановити розмір збитків, понесених підприємством. Факт незаконного звільнення працівників встановлений судами й свідчить про вину особи, яка уповноважена на звільнення працівників. Таким чином, саме начальник як службова особа, яка видала накази про звільнення працівників, які у подальшому визнано незаконними та скасовано в судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненим працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу (Постанова Верховного Суду від 19.12.2022 року по справі № 686/11075/21).

Як не впливає на виниклі спірні правовідносини сторін і проведений 16.01.2021 Аудиторський звіт за результатами державного фінансового аудиту діяльності ДП «Морський торговельний порт «Южний» (з 01.10.2017 по 31.08.2020), в якому було рекомендовано актуалізувати організаційну структуру та привести її у відповідність до організаційної структури штатного розпису на 2021 рік, погодити її з Міністерством інфраструктури України, оптимізувати кількість керівних посад та збалансувати систему оплати праці керівників різних структурних підрозділів. Оскільки наступне вжиття в.о. директора ДП «МТП «Южний» Ковшарем С.П. заходів щодо погодження організаційної структури Підприємства з Міністерством інфраструктури України мало в будь-якому випадку відбуватися із дотриманням трудових прав вивільнених працівників.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішеня судів, то таке не узгоджується із вимогами закону, що регулює виниклі спірні правовідносини, оскільки не охоплюється п. 8 ст. 134 КЗпП України та ст. 22 ЦК України через недоведеність вини відповідача, адже станом на час виконання судових рішень він не обіймав посаду керівника і не був особою, відповідальною за виконання таких. Колегія суддів зауважує, що виконання судових рішень є самостійною стадією цивільного процесу, має відбуватися із дотриманням вимог закону і порушення строків такого виконання є самостійним складом порушення трудових прав працівника, а не автоматичним покладенням на особу, винну у незаконному звільненні, всіх наступних дій власника. Суд хоча і відмовив у задоволенні позову у цій частині, проте припустився помилки під час таких висновків.

Щодо доводів скаржника, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача, позбавив його права на судовий захист, висловлення своїх доводів, міркувань та аргументів в суді першої інстанції, оскільки представником позивача було подане клопотання від 04.03.2024 про відкладення справ у зв`язку із перебуванням представника ОСОБА_12 на лікарняному, яке було направлено 04.03.2024.

Апеляційний суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Участь позивача та його представника в суді першої інстанції не визнавалася судом обов`язковою. Свої міркування щодо позовних вимог позивачем висловлено у заяві по суті справи в позовній заяві.

Про розгляд справи на 05 березня 2024 року представник позивача була належним чином повідомлена, що підтверджується розпискою (а.с. 123, т. 2).

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справу, призначеному на 05.03.2024, надійшло на електронну пошту суду після закінчення робочого часу 04.03.2024 о 23-25 год, що підтверджується актом від 07 березня 2024 року, який складений відповідальними особами суду.

Отже, по справі не встановлено такого порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення у розумінні вимог ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, неправильне застосування норм матеріального права, що підлягає у неправильному тлумаченні закону, порушення норм процесуального права, свідчать про те, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» матеріальної шкоди, заподіяної підприємству у зв`язку з оплатою працівникам часу вимушеного прогулу, у сумі 2008446,49 грн.

В іншій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду, то у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають перерозподілу відповідно до задоволених позовних вимог та слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» судові витрати у сумі 79079,93 грн (за подання позову до сплати належало та сплачено позивачем 31631,97 грн, за подання апеляційної скарги 47447,96 грн).

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» (, адреса: 65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 13) матеріальну шкоду, заподіяної підприємству у зв`язку з оплатою працівникам часу вимушеного прогулу, у сумі 2008446,49 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» (, адреса: 65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 13) судові витрати у сумі 79079,93 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 28 лютого 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко