Справа №524/4181/24
Провадження №2/524/178/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Назаренко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 689 769,60 грн та 3% річних 78577,05 грн, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що в 09 липня 2020 року Позивач передав Відповідачці грошову суму в розмірі 467107 гривень, що складало в еквіваленті 17430 доларів США. На підтвердження отримання грошей Відповідачка склала та надала Позивачу відповідну розписку, в якій зобов`язалась повернути борг в строк до 14 липня 2020 року. В подальшому, кошти не були повернуті. Вважає, що оскільки відповідно до розписки позику надано у гривнях та зазначено її грошовий еквівалент в іноземній валюті, сплаті за розпискою підлягає сума у гривнях за офіційним курсом долару США на день платежу (позову), а саме: 17430*39,5737 = 689 769,60 грн. Також, у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання на суму боргу було нараховано 3% річних за період із 15.07.2020 16.04.2024, що становить: 689769,60:365*1386*3% =78577,05 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

У відзиві зазначено, що зазначене в позовній заяві не відповідає дійсності та дійсним майновим відносинам між Позивачем та Відповідачем. Кошти у розмірі 467107 гривень особисто Відповідач від Позивача не отримувала, вони були перераховані на розрахунковий рахунок ТОВ «ТРУА ТРЕЙД» , де Відповідач була власником і директором. Кошти у розмірі 467107 гривень за розпискою - це грошові кошти, які є передплатою за купівлю Позивачем тканин, ниток та іншої фурнітури. Договірні відносини між сторонами в письмовій формі не укладалися. Відвантаження товарів відбувалось на підставі видаткових накладних.

Вважає, що застосування грошового еквіваленту до даної розписки не можливе, з огляду на той факт, що кошти отримані на банківський рахунок підприємства в гривні. Звертала увагу суду на той факт, що договір позики не укладався, окрім розписки інших письмових документів між сторонами укладено не було. Вважає, що розписка складена з порушенням норм і вимог чинного на той час законодавства щодо написання такого боргового документу, оскільки в розписці відсутній реєстраційний номер платника податків, як Відповідача так і Позивача, відсутнє місце складення розписки, відсутній порядок повернення грошових коштів. Відповідач заперечує проти нарахування 3% річних так, як зазначені грошові кошти у розмірі 467107 гривень особисто не отримувала, вони були перераховані на розрахунковий рахунок підприємства, внаслідок отримання яких в подальшому було відвантажено товар для виробництва.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

11 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження по справі

04 грудня 2024 року судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

04 грудня 2024 року суд витребував у позивача оригінал розписки від 09 липня 2020 року.

НОРМИ ПРАВА

В ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 524, 533 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки(ст. 610, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В. ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1,2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ОЦІНКА СУДУ

З системного аналізу норм статті 1046, 1047 ЦК України вбачається, що оскільки договір позики є реальним, то факт передання грошових коштів може підтверджуватися договором позики, укладеними в письмовій формі, якщо в тексті останнього сторонами не зазначений інший строк передання грошових коштів.

Разом з тим, якщо факт передання грошових коштів відрізняється від моменту підписання договору між сторонами, то він може підтверджуватися розпискою або іншими документами, тобто письмовими доказами. При цьому чинне законодавство України не встановлює обов`язковості написання розписки про передачу грошових коштів, якщо між сторонами укладений договір позики в письмовій формі або ними використовуються інші документи на підтвердження факту передання грошових коштів.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2022 року справа № 462/2610/20(провадження № 61-17650св21).

У відзиві відповідач та її представник зазначили, що відповідач коштів не отримувала та вони були перераховані на рахунок підприємства за поставку товару.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Із наданої позивачем розписки вбачається, що ОСОБА_3 «взяла в борг» у ОСОБА_2 кошти в сумі 467107 грн, що в еквіваленті становить 17430 дол.США та зобов`язалась їх повернути до 14.07.2020. Розписка складена 09.07.2020.

Суд приймає до уваги те, що текст розписки не містить відомостей про те, що кошти отримані в рахунок поставки товару, а також про те, що сторони погодили повернення боргу шляхом надання товару чи послуг. Натомість, надана позивачем розписка містить відомості про те, що кошти отримані відповідачем у борг і на переконання суду, такі положення не підлягають іншому тлумаченню та не свідчать про виникнення між сторонами інших правовідносин.

Суд враховує доводи відповідача та надані копії пояснень і доказів щодо поставки тканини. Разом із тим, суд вважає, що вказані докази не спростовують доводів позивача про те, що відповідач отримав кошти у позику, оскільки будь-яких відомостей про те, що кошти в сумі 467107 грн, що в еквіваленті становить 17430 дол.США отримуються відповідачем, як директором Товариства чи в рахунок оплати поставки товару, розписка не містить.

За таких обставин, приймаючи до уваги зміст договору позики та враховуючи відсутність доказів, які б спростовували факт отримання коштів, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення боргу обґрунтованими.

Щодо доводів відповідача та її представника в частині визначення валюти зобов`язання.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).»

Із змісту договору позики від 09.07.2020 вбачається, що сторони визначили еквівалент зобов`язання в іноземній валюті в доларах США, а отже з урахуванням висновків Верховного Суду борг за договором позики від 09.07.2020 підлягає стягненню в національній валюті за курсом валют, встановленим НБУ.

З огляду на те, що відповідач не виконала свого зобов`язання з повернення коштів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики від 09.07.2020 в сумі 689769,59 грн, що станом на 16.04.2024(день подання позову) еквівалентно 17430 дол.США за курсом валют, встановленим НБУ (1 дол.США = 39,5737 грн).

Щодо вимог про стягнення відсотків.

Враховуючи те, що відповідач не повернула позику у визначений строк, суд вважає вимоги позивача в частині нарахування відсотків, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 15.07.2020 до 16.04.2024 обґрунтованими.

Разом із тим, суд не погоджується із розрахунком вказаних відсотків та вважає за можливе навести власний розрахунок: ((17 430,00 x 3 % x 170 : 366 : 100 (з 15/07/2020 до 31/12/2020)) + (17 430,00 x 3 % x 1095 : 365 : 100 (з 01/01/2021 до 31/12/2023) + (17 430,00 x 3 % x 107 : 366 : 100(з 01/01/2024 до 16/04/2024)) = 242,88 дол.США + 1 568,70 дол.США + 152,87 дол.США) = 1 964,45 дол. США, що становить 77740,55 грн за курсом валют, встановленим НБУ (1 дол.США = 39,5737 грн) станом на 16.04.2024(день подання позову).

Відтак, суд частково на 99.89% задовольняє позов та оскільки позивач заявив вимоги про стягнення боргу в національній валюті без визначення еквіваленту, суд стягує із відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 09.07.2020 в сумі 689769,59 грн, 3% річних за період із 15.07.2020 до 16.04.2024 в сумі 77740,55 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави(оскільки позивач звільнений від сплати судового збору) суд стягує судовий збір пропорційно розміру задавлених позовних вимог в сумі 7683,47 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 223, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 09.07.2020 в сумі 689769,59 грн, 3% річних за період із 15.07.2020 до 16.04.2024 в сумі 77740,55 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 7675.02 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.02.2025

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ