Справа № 515/965/24
Провадження № 2/513/134/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді В.С. Миргород,

при секретарі судового засідання І.О. Аркуші,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд, -

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2024 року позивач через свого представника адвоката Давиденка К.В. звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, в якому просила визначити їй додатковий строк тривалістю шість місяців, який достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті брата, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на успадковану останнім після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,97 га, в межах території Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, посилаючись на відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через пропуск такого строку.

Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області О.А.Дем`янової від 13 червня 2024 року вказану справу передано на розгляд Саратському районному суду Одеської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 липня 2024 року справу передано у провадження судді Миргород В.С.

Ухвалою судді від 06 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; витребувано у приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Гайдаржи А.А. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання ухвали суду від 06 серпня 2024 року від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Гайдаржи А.А. 28 серпня 2024 року надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та від приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. 26 вересня 2024 року копія спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 07.11.2024 року підготовче провадження у справі закрито.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у передбаченому ЦПК України порядку, клопотання про відкладення розгляду справи не подала.

Від представника позивача адвоката Давиденка К.В. надійшло клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення виклику до суду в підсистему «Електронний» суд, представник відповідача направив до суду заяву у якій зазнчив, що позов визнають та не заперечують проти його задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи з його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спдкової справи №9/2014, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та №76/2024, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Судом з`ясовано, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Сімферополі, АР Крим, Україна, помер брат позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3.97 га, що розташована на території Лиманської (колишньої Трапівської) сільської ради Білгород-Дністровського (в минулому Татарбунарського) району Одеської області, яку спадкодавець ОСОБА_2 отримав у спадщину після смерті своєї матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Трапівка Татарбунарського району Одеської області. Після прийняття спадщини ОСОБА_2 , виїхав в АР Крим в м.Сімферополь, Україна де ї проживав до часу смерті. Через деякий час ОСОБА_2 перестав виходити на зв`язок, на телефонні дзвінки позивачки не відповідав. Приблизно в жовтні 2023 року від родичів позивачка дізналась про смерть брата.

Рішенням Їзмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.03.2024 року у справі №946/185/24 за заявою позивачки, встановлено факт того, що ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Трапівка Татарбунарського району Одеської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на тимчасово окупованій території України у місті Сімферополь АР Крим, Україна.

07.05.2024 року позивачка отримала у Татарбунарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) свідоцтво про смерть брата ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 .

Позивач є спадкоємцем другої черги, оскільки є рідною сестрою померлого по матері, ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №9/2024 щодо майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наявність інших спадкоємців судом не встановлено.

07.06.2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса і дізналась, що фактично пропустила строк прийняття спадщини, про що нотаріусом було складено відповідного листа №323-02-14 від 07.06.2024 року (а.с.15).

Позивач пропустив строк прийняття спадщини, в зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду з цією позовною заявою.

Строк прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, оскільки спадкодавець - брат позивача, помер на території, яка на теперішній час є окупованою російською федерацією, на час смерті брата ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання мешкала в м.Ізмаїлі Одеської області, Україна, отримати одразу свідоцтво про смерть брата було неможливо, в зв`язку з чим позивачка вимушена була доводити факт смерті брата через суд, на що також був витрачений час.

Отже, свідоцтво про смерть було отримано позивачем лише 07.05.2024 року, та 07.06.2024 року звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Викладене свідчить про те, що позивач мав об`єктивні перешкоди для реалізації свого права на прийняття спадщини, в зв`язку з чим наявні підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 Цивільного кодексу України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1262 Цивільного кодексу України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , згідно ч. 1 ст. 1262 ЦК України, є спадкоємцем за законом другої черги після смерті свого брата, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Сімферополь АР Крим, Україна.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З метою оформлення спадкових прав, позивач ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем другої черги після смерті свого брата ОСОБА_2 , 07.06.2024 року звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфімової Т.І. однак, листом №323-02-14 від 07.06.2024 року позивачу було роз`яснено, що вона пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини та її запропоновано звернутися до суду з вирішення питання щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.15).

Позивачка своєчасно не звернувся до нотаріуса, через те, що спадкодавець помер на окупованій території, було оголошено обмеження в пересуванні через повномасштабне вторгнення російської федерації в Україну, внаслідок чого не могла підготувати документи для оформлення спадщини, зверталась до суду з заявою про встановлення факту смерті брата на тимчасово окупованій території і рішенням суду ця заява була задоволена, рішення набрало законної сили, необхідно було багато часу для оформлення документів щодо спадщини після смерті брата, саме в цей час, тому термін для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття вказаної спадщини пропустила не безпідставно.

Вказані обставини перешкоджали вчасно подати заяву про прийняття спадщини, а тому пропуск строку для прийняття спадщини позбавляє позивачку можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, надання позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини не порушить права та свободи інших осіб.

Позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності і вони пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям "майно" в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Також суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею другої черги за законом, після смерті своєї брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Сімферополі АР Кримі, Україна, з матеріалів спадкової справи не вбачається наявність інших спадкоємців.

Отже, надання позивачу ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини не порушить права та свободи інших осіб.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Після звернення позивача до нотаріуса йому було повідомлено у листі-роз`ясненні про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки він пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини і цей строк можливо продовжити лише в судовому порядку.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61/21447св19).

Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців: 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із поважними причинами: у зв`язку з несприятливими обставинами, а саме - що спадкодавець помер на окупованій території, про смерть якого дізналась від сторонніх людей, було оголошено обмеження в пересуванні через повномасштабне вторгнення російської федерації в Україну, внаслідок чого не могла підготувати документи для оформлення спадщини, зверталась до суду з заявою про встановлення факту смерті брата на тимчасово окупованій території і рішенням суду ця заява була задоволена, рішення набрало законної сили, необхідністю певного часу для оформлення документів щодо спадщини після смерті брата, тому термін для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття вказаної спадщини пропустила не безпідставно.

У встановлений законом для прийняття спадщини 6 місячний строк, позивачка не мала можливості звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою.

Коли позивачка звернулась до нотаріуса з заявою, її пояснили, що нею було пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, тому нотаріус надав її не постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (неможливість оформлення спадщини), а лист-роз`яснення, де роз`яснив, що її необхідно звернутися до суду, щоб визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В іншому порядку крім судового, це питання вирішити неможливо.

Отже позивач пропустив строк для подання заяви на прийняття спадщини через об`єктивні перешкоди і відсутність реальної можливості (необхідність звернення до суду, відсутність документів, оформлення і видачу яких здійснює лише нотаріальна контора, і інш.).

Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно зі ст. ч.1 ст.81 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Обраний позивачем спосіб захисту - про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є ефективним та можливим.

Суд вважає встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщиини тривалістю у два місяця з часу набрання рішенням законної сили достатнім для здійснення своїх прав, чк спадкоємця.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , додатковий строк тривалістю два місяця для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сімферополь, Автономна республіка Крим, Україна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 27.02.2025 року.

Суддя В. С. Миргород