Справа № 274/6698/23
Провадження № 2/0274/83/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"31" січня 2025 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючої судді Хуторної І. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Дерманської О. В.,

позивачки-відповідачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки-відповідачки адвоката Саган Н. В.,

представника відповідача-позивача адвоката Істоміної В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права приватної власності на 61/100 частку квартири, розподіл майна подружжя,

в с т а н о в и в :

27.09.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить:

1.Визнати за ОСОБА_1 право власності на таке майно:

- квартиру трикімнатну, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66.5 кв.м, вартістю 932 035 гривень;

- незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:023:0289, реєстраційний номер 04, вартістю 340 493 гривень;

2. Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2016, вартістю 782 210 гривень.

Право спільної сумісної власності подружжя на вищевказане майно припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між вартістю автомобіля та 1/4 вартості спільного майна подружжя, яка складає 268 525 гривень 50 копійок.

Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати в розмірі 18 055 гривень 60 копійок.

18.11.2023 ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Істоміної В. Л., звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просить:

- визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 61/100 частку трикімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею квартири 66,5 кв. м.;

- у порядку розподілу спільного майна визнати за ОСОБА_2 право власності на 39/100 частки квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею квартири 66,5 кв. м;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 181 746, 83 грн, що становить 19,5/100 частин вартості квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ;

- у порядку розподілу спільного майна визнати за ОСОБА_2 право власності на незавершене будівництво за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104 та прилеглу до нього земельну ділянку, кадастровий номер: :023:0289, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 170 246, 5 грн, що становить 1/2 частину вартості незавершеного будівництва, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104 та прилеглу до нього земельну ділянку, кадастровий номер :023:0289, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04;

- у порядку розподілу спільного майна визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2016, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , № шасі (рами) НОМЕР_3 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 262 907 грн, що становить 1/2 частину вартості автомобіля «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2016, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , № шасі (рами) НОМЕР_3 .

Обґрунтування первісного позову

На обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що між нею та відповідачем 11.08.2007 було зареєстровано шлюб, який 14.06.2023 Бердичівським міськрайонний судом розірвано.

Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час шлюбу сторони придбали майно:

-автомобіль «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2016, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , сірого кольору, зареєстрований 08.08.2019 на ім`я ОСОБА_1 ;

-квартиру трикімнатну, за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договір купівлі-продажу, серія № 1273, від 15.09.2017 року, власником якої згідно договору є ОСОБА_2 ;

-незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_2 та прилегла до нього земельна ділянка, кадастровий номер :01:023:0289, реєстраційний номер 04 на підставі договору купівлі-продажу, серія номер № 2220, що посвідчений приватним нотаріусом Манелюком М. І. 04.09.2020 року.

Згідно з висновком оціночної вартості майна від 19.09.2023, вартість незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , складає 340 493 грн 00 коп.

За оцінку цього майна сплачено 3 200 грн 00 коп.

Відповідно до висновку оціночної вартості майна від 13.09.2023, вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 складає 932 035 грн 00 коп.

За оцінку цього майна сплачено 5 000 грн

Згідно з висновком про вартість майна від 18.09.2023, вартість автомобіля «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 782 210 грн. 00 коп.

Відповідно до згідно рахунку-фактури № СФ 0000219 від 21.09.2023 за виготовлення висновку про вартість автомобіля сплачено 750 грн 00 коп.

Відповідач не погоджується мирним шляхом поділити придбане за час перебування в зареєстрованому шлюбі спільне майно.

Сторони мають на вихованні двох неповнолітніх дітей. Молодший син ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 току, позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною по досягнення нею трирічного віку. Із цих підстав позивачка не має можливості працювати, а неповнолітні діти проживають із нею.

Відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, приховує свої доходи.

У зв`язку із наведеним просить розділити майно, яке вони нажили під час шлюбу на всіх членів сім`ї, тобто приблизно порівну на чотирьох, виходячи із такого розрахунку поділу спільного майна подружжя: 2054 738 грн (вартість спільного майна ) : 4 (особи) = 513 684 грн 50 коп. 513 684 грн 50 коп. * 3 (особи: позивач +2 дітей, які проживають з позивачем) = 1 541053 грн 50 коп.

У зв`язку з тим, що жодне з вищеперерахованого майна не має суми, яка б відповідала вартості спільного майна подружжя - 513 684 грн 50 коп, позивач просить залишити автомобіль «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 782 210 грн 00 коп у власності відповідача, так як відповідач забрав даний автомобіль та переховує його.

З відповідача на користь позивачки належить стягнути різницю вартості автомобіля в розмірі 268 525 грн 50 коп.

Попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи дорівнює: 18 035 грн 60 коп 16 982 грн 00 коп. Судовий збір на забезпечення позову у розмірі 1073.60 грн, оцінка автомобіля 750 грн, оцінка незавершеного будівництва - 3200 грн, оцінка квартири трикімнатної - 5000 грн, судовий збір -8032 грн.

Вказала, що при збільшення судових витрат по справі та надасть додаткові докази. Під час підготовчого засідання представник позивачка надала докази на підтвердження понесеного позивачкою розміру витрат на правничу допомогу в сумі 90 700 грн.

Обґрунтування зустрічного позову

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 обґрунтована тим, що первісні позовні вимоги ОСОБА_2 визнає лише в частині визнання ним права власності на автомобіль «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2016, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , зареєстрований 08.08.2019 на ім`я ОСОБА_1 . В іншій частині позовні вимоги не визнаються.

Щодо спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка ОСОБА_2 була придбана за договором купівлі-продажу від 15.09.2017, то ця квартира була частково придбана за особисті кошти ОСОБА_2 в розмірі 73 376,00 грн.

Згідно з договором купівлі продажу від 15.09.2017 ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_3 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2000 року №3-215.

Тому ОСОБА_2 має право приватної власності на 61/100 частин квартири, що становить 40,6 кв. м, у відповідності до вкладу його особистих коштів.

Отже за сторонами підлягає визнанню право власності по 19,5/100 частин квартири за кожним, що становить 12.95 кв. м. вартістю 181 746, 83 грн.

Жодна з житлових кімнат не відповідає вказаному розміру, жодну кімнату виокремити неможливо, а отже квартира є неподільною без порушення прав співвласників.

Просить визнати право приватної власності ОСОБА_2 на 61/100 квартири трикімнатної, за адресою АДРЕСА_1 . В порядку розподілу спільного майна визнати право власності за ОСОБА_2 на 39/100 трикімнатної квартири, за адресою АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 181 746,83 грн, що становить 19,5/100 вартості житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо спірного незавершеного будівництва та земельної ділянки.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Водночас частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177- 179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-1? «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Частиною другою статті 36 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (частина восьма статті 39 цього Закону.

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проекту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, зумовлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

З урахуванням готовності об`єкта незавершеного будівництва лише на 9%, вважає здійснити його розподіл наступним чином. У порядку розподілу спільного майна визнати право власності за ОСОБА_2 на незавершене будівництво за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта A нерухомого майна: 104, та прилеглу до нього земельну ділянку, кадастровий номер :023:0289, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 170 246,5 грн, що становить 1/2 вартості незавершеного будівництва.

Автомобіль «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 лише формально, оскільки був придбаний, з метою використання ОСОБА_2 у його підприємницькій діяльності та завжди був у його розпорядженні.

З урахуванням вказаного та неподільності автомобіля, в порядку розподілу спільного майна, просить визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 262 907 грн, що становить: 1/2 вартості автомобіля.

Короткий виклад заперечень відповідача за первісним позовом позовом

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні первісного позову. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 не погодився із запропонованим ОСОБА_1 розподілом майна подружжя. Просить провести розподіл майна відповідно до його зустрічного поділу. Крім того 61/100 спірної квартири є приватною власністю, оскільки була куплена за його особисті кошти.

Короткий виклад заперечень відповідачки за зустрічним позовом

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 просила залишити без задоволення зустрічний позов та наполягає на запропонованому нею розподілі майна подружжя.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 05.10.2023 позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху через несплату в повному обсязі судового збору.

Ухвалою суду від 30.10.2023 у справі забезпечено позов, накладено арешт на квартиру - за адресою: АДРЕСА_1 , незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:023:0289, реєстраційний номер 04 та на автомобіль «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 01.11.2023 суд відкрив провадження за первісною позовною заявою.

Ухвалою суду від 29.11.2023 зустрічна позовна заява залишена без руху через несплату в повному обсязі судового збору.

Ухвалою суду від 09.01.2024 суд прийняв до спільного розгляду із первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 09.01.2024 суд витребував докази про доходи позивачки-відповідачки.

У судовому засіданні позивачка підтримала позов. Вказала, що відповідач залишив її із двома дітьми та став проживати із іншою жінкою за адресою незавершеного будівництва. Фактично там уже зведено будинок. Аліменти відповідач платить мінімальні. Її заробітна плата незначна, а вона має утримувати двох дітей. Також вказала, що її мати працювала за кордоном та їх сім`ї переказувала грошові кошти.

Представник позивача-відповідача адвокат Саган Н. В. у судовому засіданні підтримала первісний позов, проти задоволення зустрічного позову заперечила із підстав, наведених у позові та відзиві.

Представник відповідача-позивача адвокат Істоміна В. Л. у судовому засіданні підтримала зустрічний позов, проти задоволення первісного позову заперечила частково. Лише не має заперечень щодо визнання за її довірителем права власності на автомобіль. Просить врахувати ціну автомобіля відповідно до долучених нею висновків. Із вартістю незавершеного будівництва, вказану у первісному позові, погоджується.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що сторони із 11.08.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.06.2023.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що доводиться копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 20, 21, том 1).

За час шлюбу сторони придбали автомобіль «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2016. Відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , 08.08.2019 автомобіль зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 (а.с. 26, 116-120, том 1).

Також під час перебування сторін у шлюбі, відповідно до договору купівлі продажу від 15.09.2017 за згоди ОСОБА_1 - ОСОБА_2 купив за 120 299 тисяч гривень квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , площею 66,5 кв. м, житловою площею 39,1 кв. м. Державна реєстрації права власності на цю квартиру проведена за ОСОБА_2 (а.с. 49, 50 52, том 3 ).

Згідно з договором купівлі проваджу від 15.09.2017 ОСОБА_2 продав ОСОБА_7 за 73 376 гривень належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 53-55, том 3).

Відповідно до довідки директора ТОВ «М-БТІ» від 05.09.2023 загальна та житлова площа квартири АДРЕСА_4 змінені у зв`язку із проведеним поточним ремонтом без втручання в несучі конструкції, що не потребує дозвільної документації. Загальна площа 69, 3 кв. м, житлова площа 41,9 кв. м. (а.с. 48, том 1).

Крім того, під час шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу від 04.09.2020 № 2220 ОСОБА_8 купив у приватного малого підприємства виробничо-інформаційної фірми «Віккор» незавершене будівництво готовністю 9 %, за адресою: АДРЕСА_2 , розташоване на земельній ділянці кадастровий номер :01:023:0289 (а.с. 37-39, том 3).

Рішенням Бердичівської міської ради від 03.06.2021 земельну ділянку кадастровий номер :01:023:0289 передано у власність ОСОБА_2 (а.с. 41-46, том 3).

Згідно з висновком оцінювача про вартість майна від 19.09.2023 вартість незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , складає 340 493 грн 00 коп. (а.с. 27, том 1).

За виготовлення пакету документів на об`єкт нерухомого майна незавершене будівництво готовністю 9 %, за адресою: АДРЕСА_2 , 19-у згідно договору № 73 від 18.09.2023 та акту № 73 від 18.09.2023 ОСОБА_1 сплачено 3 200 грн 00 коп (а.с. 30, том 1).

Відповідно до висновку оціночної вартості майна від 13.09.2023, вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 складає 932 035 грн 00 коп (а.с.32, том 1).

За виготовлення пакету документів на об`єкт нерухомого майна - АДРЕСА_1 згідно договору та акта № 72 від 18.09.2023 року ОСОБА_1 сплачено 5 000 грн (а.с. 35, том 1).

Згідно зі звітом оцінювала ОСОБА_9 № 8933/09/23 від 18.09.2023 середня ринкова вартість автомобіля «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 18.09.2023 складає 782 210, 00 грн (а.с. 51 том 1).

Відповідно до звіту № 14/11 від 13.06.2023 про вартість майна оцінювача ОСОБА_10 ринкова вартість автомобіля «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 09.11.2023 складає 525 814 грн (а.с. 202, том 1).

Згідно зі звітом 69/11-ТЗ від 09.11.2023 оцінювача ОСОБА_11 ринкова вартість автомобіля «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 09.11.2023 складає 542 900 грн (а.с. 180, том 1).

Із довідки про джерела-суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку військового збору ОСОБА_1 за період із 2012 до 2023 вбачається, що ОСОБА_1 у 2012 році отримувала соціальну допомогу, в 2013 році перебувала на обліку в центрі зайнятості. За період із 2 кварталу 2014 року до першого кварталу 2016 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 27 621 грн. За період із 2016 до третього кварталу 2018 року ОСОБА_1 доходів не мала; у 4 кварталі 2018 року мала дохід від відчуження майна в розмірі 35100 грн; із серпня 2018 року до грудня 2021 року отримувала соціальні виплати (а.с. 162-165, том 2).

ОСОБА_1 надала суду копії платіжних документів на іноземній мові, із яких вбачається переказ грошових коштів різними сумами на користь ОСОБА_1 від ОСОБА_12 за період 2016 року до 2021 року, загально на суму більше 9000 Євро (а.с. том 2).

ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець із 16.10.2010 року (а.с. 24, том 1).

Із довідки про джерела-суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку військового збору ОСОБА_13 за період із 2012 до 2023 вбачається, що ОСОБА_13 із 2013 року до грудня 2021 року отримував доходи як самозайнята особа від юридичних та фізичних осіб. У 2017 році доходи ОСОБА_14 відповідно до декларації платника єдиного податку фізичної особи (першої та другої групи) склали 1 479 290,00 грн, у 2018 році 1 085 916 грн, у 2019 році 966 055 грн, у 2020 983 376 грн, у 2021 році 1 372 873, 00 грн (а.с. 185-194, том 2).

Застосовані норми права, релевантна судова практика

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України)).

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Відповідно до частин першої, другої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно з частинами першою, другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Суть поділу майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При ухваленні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.

Згідно з частинами другою і третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Стаття 60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 2 та 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 викладена правова позиція, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Аналіз доводів сторін, позиція суду

На підставі наданих сторонами доказів суд встановив, в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі ними придбано таке майно:

- трикімнатну квартиру кв. АДРЕСА_4 , загальною площею 66.5 кв.м ( на час розгляду справи в суді загальна площа змінилася квартири змилишся до 69, 3 кв. м, що пов`язано із проведеними ремонтними роботами);

- незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_2 , розмішене на земельній ділянці, кадастровий номер якої :01:023:0289,

- автомобіль «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску.

Позивачка при поділі всього майна просила його розділити з урахуванням того, що сторони мають двох дітей, які залишилися із позивачкою, а відповідач приховує доходи, не бере участі в утриманні дітей. Тому просить поділити майно на всіх членів сім`ї, виділивши позивачці частки він усього майна, а відповідачеві - часки майна.

Суд зазначає, що запропонований позивачкою-відповідачкою варіант поділу спільного майна подружжя не ґрунтується на статтях 70-71 Сімейного кодексу України.

Суд наголошує, що майно набуде подружжям у спільну власність ділиться порівно між подружжям, а діти сторін не можуть претендувати на частку у майні.

Суд може відступити від засади рівності часток подружжя, проте виключно за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї ( ч. 2 ст. 70 СК України).

Проте, доказів існування обставин, визначених ч. 2 ст. 70 СК України позивачка суду не надавала, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому суд здійснює поділ майна подружжя в цілому порівно між сторонами, без визначення частки майна на дітей сторін.

Щодо поділу автомобіля «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2016.

Сторони погодилися, що автомобіль «Skoda Superb» набутий сторонами за час шлюбу та цей автомобіль має перейти у власність ОСОБА_2 , із сплатою останнім на користь ОСОБА_1 грошової компенсації.

Суд, виходячи із спільного бажання сторін щодо саме такого варіанту поділу автомобіля, доходить висновку, що автомобіль має бути переданий у власність ОСОБА_2 , зі сплатою ним на користь ОСОБА_1 половини його вартості.

При визначенні розміру грошової компенсації за автомобіль, суд зауважує, що сторони надали суду три висновки суб`єктів оціночної діяльності.

Долучений позивачкою висновок про вартість автомобіля «Skoda Superb», відповідно до якого середня ринкова вартість автомобіля складає 782 210 грн 00 коп. станом на 18 вересня 2023 року суд відхиляє, оскільки оцінювачем визначено середню ринкову вартість автомобіля, а сам автомобіль не був оглянутий.

Такий висновок про середню ринкову вартість автомобіля, на противагу визначення ринкової вартості авта, із його оглядом та врахуванням усіх характеристик автомобіля не є в повній мірі об`єктивним.

Із двох висновків оцінювачів щодо визначенні ринкової вартості автомобіля «Skoda Superb», при формуванні яких оцінювачі безпосередньо оглянули спірний автомобіль, наданих відповідачем-позивачем, суд бере за основу останній за часом проведення звіт № 69/11-ТЗ оцінювача ОСОБА_11 від 09.11.2023, оскільки вартість автомобіля визначена станом на 09.11.2023, тобто на час пред`явлення ним зустрічного позову. Ринкова вартість автомобіля «Skoda Superb» відповідно до цього висновку складає 542 900 грн (а.с. 180, том 1).

Отже із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію за переданий йому у власність автомобіль в розмірі 271 450 гривень (542 900:2).

Щодо квартири АДРЕСА_4

Суд встановив, що відповідно до рішення Бердичівської міської ради від 21 грудня 2023 року вулицю Луппова у місті Бердичеві перейменовано на вулицю Грецьку.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 згідно зустрічної позовної просив визнати за ним на право приватної власності на 61/100 частку кв. АДРЕСА_4 , із тих підстав, що квартира частково була куплена за його особисті кошти, отримані після продажу належної йому на праві приватної власності квартири.

Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 будь-яких заперечень на спростування доводів ОСОБА_2 , що квартира куплена частково за особисті кошти чоловіка суду не надала.

Суд встановив, що 15.09.2017 ОСОБА_2 продав належну йому на праві особистої власності, отриманої у спадок квартири АДРЕСА_3 за 73 376 гривень та у цей же день ОСОБА_2 за згоди дружини купив за 120 299 тисяч гривень квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд не встановив, що грошові кошти в сумі 73 376 гривень були витрачені на інші цілі, аніж купівлю іншого нерухомого майна.

Отже відповідач-позивач спростував презумпцію спільного майна подружжя цілої квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

73 376 грн сплачених особистих коштів від загальної вартості квартири за адресою: АДРЕСА_1 , купленої за 120 299 грн складає 61 %, тобто 61/100 частку.

Тому суд визнає за ОСОБА_2 право приватної власності на 61/100 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки така частка квартири придбана за його особисті грошові кошти та дорівнює його вкладу в купівлю квартири.

Відповідно, решта 39/100 частки квартири є спільним майном подружжя та ця частка підлягає поділу між сторонами.

Сторони не дійшли згоди щодо поділу 39/100 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Кожен просив визнати право власності за ним.

Суд встановив, що у цій квартирі проживає позивачка із двома спільними із відповідачем дітьми.

Тому визнання за позивачем права власності на всю квартиру зі сплатою грошової компенсації за отриману частку порушуватиме права позивачки-відповідачки та не відповідатиме інтересам дітей сторін.

За таких обставин, оскільки 39/100 частки квартири є неподільною річчю, суд доходить висновку про поділ 39/100 частки квартири між сторонами, шляхом визнання за кожним відповідну ідеальну частку на квартиру.

ОСОБА_1 суд виділяє у власність 20/100 частки квартири, а ОСОБА_2 19/100 частки.

Частка виділеної позивачці у спільну власність квартири на 1/100 перевищує виділену частку квартири відповідачеві.

При такому поділі квартири, суд виходить із такої засади цивільного судочинства як розумність та враховує, що із позивачкою проживають неповнолітні діти сторін.

Щодо поділу незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , розташованого на земельній ділянці кадастровий :01:023:0289.

Кожен із сторін просив визнати за ним право власності на це майно.

Суд не встановив, що це майно може бути поділене між сторонами в натурі. Позивачка твердить, що відповідач проживає у будинку, який фактично на місці цього незавершеного будівництва зведено, проте право власності не зареєстровано.

Разом із тим, доказів на підтвердження цього факту суду не надано.

Сторони також не надали суду актуального технічного паспорту на це нерухоме майно.

Сторони не надали суду доказів про подільність цього майна.

За таких обставин, оскільки неможливо поділити між сторонами два об`єкти нерухомого майна (квартиру та незавершене будівництво), щоб кожному у власність передати по одному об`єкту житлової нерухомості, зі сплатою іншій стороні грошової компенсації за переполучену частку, враховуючи інтереси кожного із подружжя, те, що кожен бажав отримати це нерухоме майно собі у власність та не погоджувався на отримання грошової компенсації за половину його вартості, суд доходить висновку, що в даному випадку законним та справедливим буде поділ незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , готовністю 9 %, розташованого на земельній ділянці кадастровий :01:023:0289, із визначенням за кожним по частці цього нерухомого майна, без його реального поділу.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності подружжя на майно, то така позовна вимога не може бути задоволена, оскільки відповідно до частини третьої статті 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту (див. п. 40 Постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 рок у справі № 209/3085/20).

Висновки суду

Підсумовуючи, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд визнає за ОСОБА_2 право приватної власності на 61/100 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку розподілу спільного майна подружжя - 39/100 ідеальної частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 932 035 гривень, суд визнає за ОСОБА_1 право власності на 20/100 ідеальної частки цієї квартири, за ОСОБА_2 право власності на 19/100 ідеальної частки цієї квартири.

У порядку розподілу майна подружжя - незавершеного будівництва готовністю 9 % за адресою: АДРЕСА_2 , розташованого на земельній ділянці кадастровий номер якої :01:023:0289 суд визнає за кожним із сторін по частці на це майно.

У порядку розподілу майна подружжя суд визнає за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Skoda Superb», vin НОМЕР_3 , вартістю 542 900 гривень та стягує із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 271 450 гривень грошової компенсації, що складає грошову компенсацію частки вартості цього автомобіля.

Щодо заходів забезпечення позову

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За положеннями ч. 7 та ч. 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Оскільки суд частково задовольнив позовні вимоги, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду у справі № 274/ від 30.10.2023 у виді накладення арешту: на квартиру АДРЕСА_4 ; незавершене будівництво за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:023:0289 та автомобіль «Skoda Superb», vin НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_1 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, проте можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Щодо розподілу судових витрат

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК України).

Розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (частина восьма статті 6 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI)).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша статті 4 Закону №3674-VI у редакції, чинній на час звернення до суду).

За змістом пунктів 1, 2 і 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, у позовах про визнання права власності - вартістю майна, а у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

З огляду на загальну суму всіх майнових вимог сторін, кожен сплатив максимальний розмір судового збору по 13 420 гривень.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша та друга статті 141 ЦПК України).

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_1 визначила ціну позову за її позовними вимогами в розмірі - 1 541 053 грн 50 коп.

Суд виділив у власність ОСОБА_1 майна та стягнув на її користь грошових коштів на суму 628 103,5 грн.

Отже на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 підлягає 5685 грн 52 коп. судового збору, із розрахунку 13956,8 грн (сплачений судовий збір за позовними вимогами та за заяву про забезпечення позову) х 628 103,5 (сума задоволених позовних вимог): 1 541 053, 5 грн (сума заявлених позовних вимог).

ОСОБА_2 визначив ціну позову за його позовними вимогами 1 798 342, 00 грн.

Суд виділив у власність ОСОБА_2 майна на суму 1 187 324 грн 50 коп.

Отже на користь ОСОБА_2 із ОСОБА_1 підлягає компенсації 8860 грн 33 коп. судового збору, із розрахунку 13 420 грн (сплачений судовий збір за позовними вимогами) х 1 187 324 грн 50 коп. (сума задоволених позовних вимог): 1 798 342, 00 грн (сума заявлених позовних вимог).

ОСОБА_1 просила компенсувати сплачені нею 8200 грн за проведення оцінки нерухомого майна.

Оскільки надані ОСОБА_1 висновки про оцінку нерухомого майна взяті за основу, суд, пропорційно задоволеним позовним вимогам, компенсовує їй за рахунок відповідача 3540 грн 81 коп.

Отже, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України ОСОБА_2 має компенсувати ОСОБА_1 різницю судових витрат по сплаті судового збору та за проведення оцінки майна в розмірі 366 грн (із розрахунку 3540+5686-8860).

Щодо компенсації витрат сторін на правничу допомогу.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Представник ОСОБА_1 адвокат Саган Н. В. надала суду докази про сплату ОСОБА_1 90 700 грн на надану правничу допомогу.

На обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, адвокат Саган Н. В. надала суду такі докази:

-договір № 12 про надання правової допомоги від 15.06.2023,

-додаток № 1 до договору № 12, у якому погоджено вартість послуг адвоката Саган Н. В.,

-акт приймання надання послуг від 15.06.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 погоджено вартість послуг адвоката Саган Н. В. на суму 90 700 грн,

-квитанцію до прибуткового касового ордера № 12 про сплату ОСОБА_1 15.06.2023 на користь адвоката Саган Н. В . 90 700 грн (а.с. 124-128, 175-179 том 2).

Гонорар в розмірі 90 700 грн визначений адвокатом за такі послуги:

- складання адвокатського запиту 3 шт * 3800 грн,

- юридичний аналіз документів 3000 грн,

- усна консультація 3000 грн,

- складання позовної заяви за двома позовними вимогами 15 000 грн,

- комплектація позовної заяви з додатками 3000 грн,

- складання клопотання 2500 грн,

- разова участь в судових засіданнях в суді першої інстанції (при відкладенні враховуючи) 4500 грн,

- разова участь в судовому засіданні апеляційної інстанції 3800 грн,

- разова участь в судовому засіданні касаційної інстанції 4500 грн.

Суд зазначає, що не підтверджено доказами надання адвокатом Саган Н. В. у цій справі таких послуг: складання адвокатського запиту 3 шт х 3800 грн, комплектація позовної заяви з додатками 3000 грн, складання клопотання 2500 грн, разова участь в судовому засіданні апеляційної інстанції 3800 грн, разова участь в судовому засіданні касаційної інстанції 4500 грн.

Суд звертає увагу, що позовна заява була судом залишена без руху через її недоліки (несплата судового збору та ненадання усіх додатків).

Крім того, позовна заява була подана до суду самою позивачкою, а не адвокатом Саган Н. В., оскільки позов не був підписаний адвокатом Саган Н. В., ордер до позову не був долучений, під час розгляду справи мали місце випадки, що судові засідання були відкладені за клопотанням адвоката Саган Н. В.

Також суд зважає у першій заяві по суті позивачка-відповідачка визначила її судові витрати в розмірі 18 055 грн 60 коп.

Тому, оскільки суд задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 , виходячи із заявленого розміру судових витрат у першій заяві по суті, зважаючи на процесуальну поведінку сторони позивача-відповідача, виходячи із принципу розумності, суд стягує із ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 3500 грн компенсації витрат на правничу допомогу.

Всього ОСОБА_2 має компенсувати ОСОБА_1 3866 грн судових витрат (3500+366).

У компенсації за рахунок ОСОБА_1 судових витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу, які відповідно до договору про надання правничої допомоги від 17.11.2023 та акта приймання-передачі № 1 від 17.11.2023 адвокатом Істоміною В. Л. та ОСОБА_2 визначено в розмірі 81 587, 97 грн, суд відмовляє із таких підстав.

Відповідно п. 4.1. договору про надання правничої допомоги від 17.11.2023, укладеного між адвокатом Істоміною В. Л. та ОСОБА_2 , клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі, який визначається за домовленістю сторін або згідно з додатком до договору. Оплата послуг адвоката здійснюється протягом трьох робочих днів з дня підписання даного договору, або в строки визначені в додатку до договору.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 25.03.2024 до договору про надання правничої допомоги від 17.11.2023 сторони домовились, що варить правничої допомоги складає 5 % від ціни позову у справі № 274/6698/23. Вказана вартість сплачується клієнтом за рахунок стягнутих рішенням суду на користь клієнта коштів.

Оскільки доказів про сплату ОСОБА_2 на користь адвоката Істоміної В. Л. гонорару не надано, а у цій справі грошові кошти на користь ОСОБА_2 не були стягнуті, суд відмовляє у компенсації витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу через ненадання доказів понесення ним таких витрат.

Керуючись статтями 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 визнання права приватної власності на частку квартири, розподіл майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 61/100 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку розподілу спільного майна подружжя - 39/100 ідеальної частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 20/100 ідеальної частки цієї квартири.

У порядку розподілу спільного майна подружжя - 39/100 ідеальної частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 19/100 ідеальної частки цієї квартири.

У порядку розподілу майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по частці за кожним на незавершене будівництво, готовністю 9 % за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:023:0289.

У порядку розподілу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Skoda Superb», № шасі НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2016, вартістю 542 900 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 271 450 (двісті сімдесят одну тисячу чотириста п`ятдесят ) гривень грошової компенсації за частку вартості автомобіля «Skoda Superb», № шасі НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3866 (три тисячі вісімсот шістдесят шість) гривень судових витрат.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду у справі № 274/6698/23 від 30.10.2023 у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 ; незавершене будівництво за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:023:0289 та автомобіль «Skoda Superb», державний номер НОМЕР_1 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, проте можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексу рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка-відповідачка - ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач-позивач - ОСОБА_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення суду складено 12.02.2025 у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці із 07.02.2025 до 11.02.2025.

Суддя І. Ю. Хуторна