Справа № 199/1778/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О., розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського Нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна про визнання договору дарування недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення, -

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2025 року до суду надійшла заява позивачки ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського Нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна про визнання договору дарування недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачка посилається на те, що предметом вищезазначеного позову є нерухоме майно: частина квартири АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .

На даний час існують ризики, які можуть вплинути на виконання майбутнього рішення суду в разі задоволення позову про визнання договору дарування недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідачі перебуваючи у родинних зв`язках уклали фраудаторний правочин після того, як постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Тобто на момент розгляду справи відповідач подарувала своє майно ОСОБА_3 з метою приховати його, оскільки розуміла, що повинна буде відшкодовувати матеріальну шкоду на користь позивача.

У зв`язку з чим, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на частини квартири АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 .

Ознайомившись із доводами клопотання про забезпечення позову, розглянувши матеріали позовної заяви, приходжу до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до відповіді №409450237 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 1/2 квартири, об`єкта житлової нерухомості, загальною площею 52,3 кв.м. та житловою площею 29,4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер №020, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Викладені заявником обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, є частково достатніми для обґрунтованого припущення позивачки, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивачкою заявлено вимогу вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам, а тому суд вважає за необхідне заяву задовольнити частково, шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яке є у праві власності відповідача ОСОБА_3 .

Заборона вчиняти дії щодо зміни цільового призначення, здійсненні перетворення, поділу, об`єднання спірного нерухомого майна не обмежить прав на володіння вказаним нерухомим майном.

Саме такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, забезпечить ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог і, в той же час відповідач не позбавляється можливості володіти і користуватися належним йому майном, а тому заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивачки ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського Нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна про визнання договору дарування недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення, задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського Нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна про визнання договору дарування недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає чинності з дня постановлення 17.02.2025 року.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки - до 17.02.2028 року

Суддя О.О. Богун

17.02.2025