Справа № 148/985/24
Провадження №2/148/27/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2025 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Семенової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, за участі: відповідача - ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 20.10.2018 укладено кредитний договір №. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору відповідач отримала кредит на придбання товару. Даний договір є змішаним, у якому містяться елементи різних договорів і позичальнику надано декілька різних послуг: кредитування, видача й обслуговування картки.

На підставі пункту 2 договору визначено умови укладання заяви-анкети про надання банківських послуг AT «ОТП Банк» №_CARD від 20.10.2018, що є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та усіх додатків до нього, невід`ємною частиною якого є тарифи банку, паспорт споживчого кредиту. На підставі заяви анкети банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб. В заяві анкеті визначено умови обслуговування кредитної лінії. Зокрема, за користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначений заявою анкетою, тарифами банку та договором. На дату укладення заяви анкети розмір процентної ставки становив 5% в місяць. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних.

Шляхом підписання заяви-анкети клієнт підтвердила, що: 1) банк їй надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів; 2) перед укладанням договору клієнта ознайомлено з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій банку з метою обґрунтованого рішення щодо укладання договору та отримання кредиту на сприятливих для клієнта умовах; 3) з договором, правилами, інформаційним листком, тарифами банку/тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлена та згодна, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; 4) отримала свій примірник заяви-анкети, інформаційний листок та іншу документацію, на розсуд банку, яка необхідна для користування банківськими послугами.

Відповідачем також підписано паспорт споживчого кредиту до договору, з якого вбачається інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача.

АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за заявою анкетою про надання банківських послуг №_CARD від 20.10.2018 виконав в повному обсязі, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості та виписками.

Відповідачем кредитні кошти отримані та деякий час здійснювала погашення кредитної заборгованості. Так останній платіж відповідачкою внесено 22.06.2021.

У порушення умов кредитних договорів ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, що призвело до виникнення заборгованості.

Також, 24.03.2023 між АТ «ОТП БАНК» і ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу №24/03/23, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., зареєстровано в реєстрі за №265. Відповідно до умов цього договору позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками, в розмірі портфеля заборгованості, зазначеними у реєстрі боржників, зокрема за заявою анкетою про надання банківських послуг AT «ОТП Банк» №_CARD від 20.10.2018.

Станом на день відступлення права вимоги загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем становить 74513,70 грн (43749 грн - заборгованість за тілом кредиту, 30764,70 грн - заборгованість за відсотками).

У подальшому, 05.03.2024 позивачем направлено відповідачу вимогу про погашення кредитної заборгованості. Дана вимога не була отримана відповідачем, а була повернута за закінченням терміну зберігання.

На підставі викладеного ТОВ «Брайт Інвестмент» просить стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 74513,70 грн, а також судові витрати у тому числі і на правничу допомогу.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову.

У попередньому судовому засіданні відповідач зазначила, що брала в кредит мобільний телефон, однак його виплатила. Від даного кредиту у відповідачки була карта, якою вона користувалась, а саме: знімала з неї кошти та поповнювала її, однак факт укладання кредитного договору заперечила.

Крім того, відповідач подала до суду клопотання про зменшення боргу та звільнення від боргу у частині сплати відсотків, яке мотивоване тим, що дійсно 20.10.2018 між відповідачкою та АТ «ОТП БАНК» укладено договір № , з метою придбання мобільного телефону. Після чого, ОСОБА_1 отримала банківську карту, яку спочатку не мала наміру використовувати для отримання інших кредитних коштів, ніж для придбання телефону вартістю 4621,30 грн. Відповідач просить застосувати принцип можливості обмеження свободи договору відповідно до позиції Верховного Суду в постановах від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18 та від 04.06.2019 у справі №904/3551/18, від 07.11.2023 № 924/215/23 та звільнити її від сплати боргу в частині сплати заборгованості по відсотках у розмірі 30.764,40 грн та зменшити суму боргу по тілу кредиту до 22250,01 грн, оскільки згідно розрахунку заборгованості станом на 24.03.2023 ОСОБА_1 використала 76834,45 грн кредитних коштів, а повернула банку 54584,44 грн. Також, просить врахувати те, що відповідачка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не має можливості працювати через хворобу молодшої дочки, тому не має змоги сплатити заборгованість перед позивачем у визначеному розмірі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» 24.03.2023 укладено Договір факторингу №24/03/23, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою A.B., зареєстрований в реєстрі за №265. Відповідно до умов даного Договору Позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між Банком та боржниками в розмірі Портфеля Заборгованості, зазначених у Реєстрі Боржників (а.с. 5-9).

Відповідно до Витягу з додатку №1 до Договору факторингу Договір факторингу №24/03/23 від 24.03.2023, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № від 20.10.2018, в сумі 74513,70 грн., з яких: 43749 грн. загальна сума боргу по тілу кредита; 30764,70 грн. загальна сума боргу по відсотках (а.с. 10).

Згідно платіжного доручення № 46 від 24.03.2023, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» сплатило АТ «ОТП БАНК» 7155000 грн, згідно договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023 (а.с. 11).

Відповідно до копії кредитного договору 20.10.2018 між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір №, на підставі якого АТ «ОТП БАНК» надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах передбачених Кредитним договором (п. 1 Кредитного договору). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредит видається позичальнику у розмірі 4621,30 грн. на цільове використання кредиту: на придбання товару у продавця (а.с. 12).

Укладаючи вказаний кредитний договір, відповідачкою підписано Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №_CARD від 20.10.2018, що є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил користування карткою, Інформаційного листка, Тарифів Банку/Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті Банку.

Шляхом підписання Заяви-анкети Клієнт підтвердив, що Банк надав йому в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, передбачену законодавством, що захищає права споживачів; Клієнта перед укладенням Договору ознайомлено з інформацією, визначеною Паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій Банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладення Договору та отримання Кредиту на сприятливих для Клієнта умовах; з Договором, Правилами, Інформаційним листком, Тарифами Банку/Тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіціальному сайті Банку, ознайомлений і згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; отримав свій примірник Заяви-анкети, Інформаційний листок та іншу документацію, на розсуд Банку, яка необхідна Клієнту для користування банківськими послугами.

Кредитний договір № від 20.10.2018 за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та Договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Зокрема, згідно з п. 2.1. кредитного договору банк відкриває позичальнику поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 разом із отриманням електронного платіжного засобу у вигляді картки MC GOLD, валюта рахунку - гривня. На дату укладення Зави-анкети розмір процентної ставки становить 5 % в місяць; розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних.

Також до позовної заяви банком надано копію паспорту споживчого кредиту, який підписано сторонами, відповідно до якого строк кредитування становить 36 місяців (з правом пролонгації) (а.с. 13).

Згідно з розрахунком заборгованості наданим первісним кредитором АТ «ОТП Банк», станом на 24.03.2023 заборгованість за договором № від 20.10.2018, про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) по клієнту ОСОБА_1 , склала 74513,70 (а.с. 14-37).

У звіті-рахунку за період із 20.10.2018 по 24.03.2023 на ім`я ОСОБА_1 відображені усі операції з рахунку НОМЕР_2 , та з якого слідує, що відповідач користувалася кредитною карткою, здійснювала її поповнення, тобто відображений рух усіх коштів по рахунку, зокрема і власних коштів, якими відповідач поповнювала платіжну картку (а.с. 38-58).

Згідно розписки, відповідачка власним підписом підтвердила, що нею отримана картка № НОМЕР_3 , термін дії 05/21, та з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП Банк» ознайомлена (а.с. 59).

Позивачем 05.03.2024 направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором по карті протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги. Відповідача було повідомлено про те, що сума боргу за Кредитним договором перед Новим кредитором - ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» є обгрунтованою та документально підтвердженою і станом на 29.02.2024 складає 74513,70 грн (а.с. 60).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УСЗН Тульчинської РДА і отримує державну соціальну допомогу на дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 159).

Щодо клопотання відповідачки про зменшення боргу, звільнення від боргу у частині сплати відсотків застосувавши принцип можливості обмеження свободи договору відповідно до позиції Верховного Суду в постановах від 22.05.2019 у справі №910/11733/18 та від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18, від 07.11.2023 № 924/215/23, суд дійшов наступного висновку.

У вищевказаних постановах Верховний Суд зазначив наступне: «Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду».

Однак, згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Даною статтею передбачені спеціальні правові наслідки, які настають у разі прострочення виконання грошового зобов`язання: на боржника покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання, на відміну від процентів, зазначених у ст. 536 ЦК України, які є звичайною платою за користування грошима (наприклад, згідно ст. 1048 ЦК України за договором позики).

Оскільки, за своєю правовою природою проценти не відносяться до неустойки, вони є самостійним правовим наслідком порушення зобов`язання, тому посилання відповідачки у клопотанні на правові позиції Верховного Суду не підлягають застосуванню в даних правовідносинах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З досліджених доказів вбачається, що 20.10.2018 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір/заява-анкета № _CARD, на підставі якого Банк надав відповідачці кредит. Відповідно до вказаного кредитного договору строк кредитування 36 місяців.

Надані відповідачкою доводи спростовуються поданими позивачем доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема Звітом-рахунком за період з 20.10.2018 по 24.03.2023, які свідчать про те, що відповідач отримувала кредитні кошти, використовувала їх для придбання товарів і зняття готівки, та погашала кредит частково. Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором, а також не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, свого розрахунку відповідачем до суду не подано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови кредитного договору, внаслідок чого у позивача виникло право на нарахування відповідачу у цій справі заборгованості за кредитним договором, та вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 43749 грн - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення заборгованості по відсотках, то суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Позивач у позові будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.

Пунктом 2.1 кредитного договору/заяви-анкети № _CARD від 20.10.2018 передбачено, що розмір процентної ставки становить 5 % в місяць; розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних. Згідно копії підписаного сторонами паспорта споживчого кредиту, строк кредитування становить 36 місяців, тобто до 20.10.2021.

Таким чином, строк дії кредитного договору закінчився 20.10.2021. З розписки відповідача про отримання платіжної картки слідує, що термін дії картки, яку вона отримала в «ОТП БАНК» сплив в травні 2021. Інших карток відповідач не отримувала, докази пролонгації кредитного договору у матеріалах справи відсутні, із наданого позивачем Звіту-рахунку за період з 20.10.2018 по 24.03.2023, який є випискою по рахунку, не вбачається користування відповідачем кредитними коштами після 20.10.2021.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, виконаної Банком, відповідачу після спливу строку кредитного договору, тобто після 20.10.2021, нараховувалися відсотки до 14.03.2023 на загальну суму 8005,38 грн. (а.с. 14-37).

Розмір загальної заборгованості відповідача за відсотками, нарахованими позивачем до стягнення становить 30764,70 грн. Таким чином, встановлена судом заборгованість відповідача за відсотками становить 30764,70 - 8005,38 = 22759,32 грн.

За таких обставин, враховуючи викладене відповідач має відшкодувати позивачу 66508,32 грн. кредитної заборгованості, з яких: заборгованість за тілом кредиту 43749 грн., заборгованість за відсотками 22759,32 грн.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідачка визнала факт користування кредитними коштами, тому суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 2702,71 грн (3028 х 66508,32 /74513 = 2702,71 (а.с. 1).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповіднузаяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу представник позивача надав суду: ордер на надання правничої допомоги від 19.08.2024 №1267527 (а.с. 107); копію договору про надання правничої допомоги від 01.05.2023 № 01/05-23 (а.с. 108, 109); додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 01.05.2023 (а.с. 110, 111), акт про надання правової допомоги № 191 (а.с. 112), згідно якого сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правової допомоги у розмірі 7000 грн.

Проаналізувавши надані представником позивача документи, суд вважає, що у стягненні витрат на правничу допомогу необхідно відмовити, оскільки представником позивача не надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанцію до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підставі викладеного, керуючись 4, 12, 13, 76, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 4, 6, 526, 626, 628, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», ідентифікаційний код в , місцезнаходження якого: вул. Академика Белелюбського, 54, оф. 402, м. Дніпро, 49019, заборгованість за заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № _CARD від 20.10.2018, в розмірі 66508,32 грн (шістдесят шість тисяч п`ятсот вісім гривень тридцять дві копійки), з яких: 43749грн заборгованість по тілу кредиту; 22759,32 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», ідентифікаційний код в , місцезнаходження якого: вул. Академика Белелюбського, 54, оф. 402, м. Дніпро, 49019, судові витрати з оплати судового збору в сумі 2702,71 грн (дві тисячі сімсот дві гривні сімдесят одну копійку).

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: