Провадження №: 6/755/65/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві заяву представника боржника про зупинення виконання судового наказу від 03.12.2024 року у справі №755/20558/24 до розгляду заяви сторони боржника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

у с т а н о в и л а:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за заявою представника боржника про визнання судового наказу від 03.12.2024 року у справі №755/20558/24 таким, що не підлягає виконанню.

29.01.2025 року до суду надійшла заява представника боржника, у якій представник просить постановити ухвалу якою зупинити виконання за судовим наказом від 03.12.2024 року у справі №755/20558/24 до розгляду заяви про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу від 03.12.2024 року у справі № 755/20558/24.

Мотивуючи заяву представник вказує, що 03.12.2024 року судом видано судовий наказ щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. 14.01.2025 року представником боржника було подано заяву про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу від 03.12.2024р. у справі № 755/20558/24. Розгляд вказаної заяви призначений на 12.03.2025 року. Підставою подання вказаної заяви стало те, що у стягувача наявне рішення суду іноземної держави щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, та стягувач не спростувала принципу взаємності, який існує в силу вимог ст. 462 ЦПК України і не довела неможливості виконання рішення суду іноземної держави. 21.01.2025 року, на підставі поданої заяви стягувача, Голосіївським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження щодо виконання судового наказу № 755/20558/24 від 19.12.2024 виданого Дніпровським районним судом міста Києва. Також, у вказаному виконавчому провадженні 21.01.2025 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та вчиняються інші дії необхідні для виконання судового наказу № 755/20558/24 від 19.12.2024, такі як скерування запиту до банківських установ на отримання інформації, що становить банківську таємницю. Отже, в той час коли питання щодо виконання судового наказу Дніпровського районного суду міста Києва від 03.12.2024 року у справі №755/20558/24 вирішується судом, виконавча служба здійснює його виконання.

Вивчивши зміст заяви представника боржника про зупинення виконання судового наказу та додатки до неї, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про те, що заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 03.12.2024 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі №755/20558/24 був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

14.01.2025 року представник боржника звернувся до суду про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню посилаючись на існування рішення суду Республіки Білорусь від 19.09.2024 року, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25% від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 31.07.2024 року і до повноліття дитини.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Частина 3 ст. 432 ЦПК України визначає, що до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Аналіз положень ч. 3 ст. 432 ЦПК України свідчить про те, що зупинення виконання за виконавчим документом до розгляду заяви про визнання його таким, що не підлягає виконанню не має імперативного характеру і відповідно суд вирішуючи таке питання має дослідити наявність достатніх підстав для зупинення виконання за оспорюваний виконавчим документом.

У даному випадку суд вважає відсутніми підстави для зупинення виконання судового наказу, ураховуючи наступне.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Стаття 7 СК України визначає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статями 3, 5 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У даному випадку, керуючись принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини на отримання матеріального забезпечення, які привалюють над інтересами її батьків, суд вважає, що у задоволенні заяви про зупинення виконання судового наказу про стягнення аліментів слід відмовити.

Дитина має право на отримання від своїх батьків матеріального забезпечення, а судом не встановлено, що за судовим рішення Республіки Білорусь таке матеріальне утримання на даний час батьком надається, тому аби не відбулось ситуації у якій дитина взагалі не отримуватиме аліментів до часу розгляду заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню по суті, суд вважає, що забезпечуючи інтереси дитини у заяві про зупинення виконання судового наказу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 353, 432 ЦПК України, ст.ст. 7, 179, 180 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про захист прав дитини, -

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви представника боржника про зупинення виконання судового наказу від 03.12.2024 року у справі №755/20558/24 до розгляду заяви сторони боржника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Текст ухвали суду складений та підписаний суддею 24.02.2025 року.

Суддя -