провадження № 22-ц/824/1237/2025
головуючий у суді І інстанції Хоменко В.С.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 6 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 23 вересня 2019 року між нею та ПрАТ СК «Інтер-Поліс» було укладено договір оренди транспортного засобу марки Skoda моделі Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , посвідчений 23 вересня 2019 року Ільїною І.М., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, за реєстровим № 4282.

Згідно договору орендодавець надала в оренду орендарю страховій компанії вищевказаний транспортний засіб.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що предмет оренди надається орендарю для експлуатації на території України.

Згідно п. 2.1. договору орендна плата складає 5 000 грн на місяць.

Згідно п. 3.4.1. орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, а саме до 5-го числа кожного місяця (п. 2.2. договору).

Вказувала, що починаючи з липня 2020 року (за період з червня 2020 року по грудень 2020 року включно) страхова компанія порушила умови договору та припинила сплачувати орендну плату, при чому транспортний засіб продовжував використовуватись орендарем відповідно до умов договору, а дія договору не припинялась.

Станом на 31 грудня 2020 року (закінчення строку дії оренди) заборгованість ПрАТ СК «Інтер-Поліс» по орендним платежам перед нею склала 35 000 грн.

Також зазначала, що відповідно до п. 3.4.2. саме орендар зобов`язаний здійснювати ремонт транспортного засобу та утримувати його в технічно справному стані.

Внаслідок постійної експлуатації транспортного засобу в період дії договору в грудні 2020 року транспортний засіб потребував негайних ремонтних робіт для його подальшого якісного та безпечного використання.

Ці ремонтні роботи були сплачені нею самостійно, оскільки ПрАТ СК «Інтер-Поліс» на неодноразові прохання в телефонному режимі відмовився виконувати п. 3.4.2. договору та сплачувати ремонт. Відповідно до акта виконаних робіт та товарного чеку № 17, виданих 20 грудня 2020 року ФОП ОСОБА_2 , сума ремонтних робіт склала 18 300 грн.

У зв`язку з тим, що на усні переговори ПрАТ СК «Інтер-Поліс» стосовно порушень умов договору не реагував позитивно, підтверджував свою заборгованість, але прямо відмовлявся її погасити, нею 11 вересня 2021 року цінним листом з описом вкладень було направлено ПрАТ СК «Інтер-Поліс» письмову вимогу (претензію), акти виконаних робіт за період несплаченого використання предмету оренди з червня 2020 року по грудень 2020 року включно, а також копію акта виконаних робіт та товарного чеку № 17 за ремонт транспортного засобу, виданих 20 грудня 2020 року ФОП ОСОБА_2 . Проте, на дату подання позовної заяви на письмову вимогу (претензію) ПрАТ СК «Інтер-Поліс» не надало ані письмової, ані усної відповіді.

Тому, просила суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з ПрАТ СК «Інтер-Поліс» суму заборгованості в загальному розмірі 58449,40 грн, з яких: 35 000 грн орендна плата; 3 732,59 грн інфляційні втрати; 1 416,81 грн 3% річних; 18 300 грн ремонтні роботи, а також 908 грн судового збору.

4 лютого 2022 року до суду надійшов зустрічний позов ПрАТ СК «Інтер-Поліс» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, в якому страхова компанія просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 32200 грн.

В обґрунтування зустрічного позову ПрАТ СК «Інтер-Поліс» вказало, що 23 вересня 2019 року між ПрАТ СК «Інтер-Поліс» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди транспортного засобу.

За умовами договору ОСОБА_1 надає, а ПрАТ СК «Інтер-Поліс» приймає у платне використання транспортний засіб Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на строк з 1 жовтня 2019 року по 31 грудня 2020 року з орендною платою у розмірі 5 000 грн. на місяць. Оплата послуг здійснюється до кожного 5 числа кожного місяця (п. 2.2. договору)

Виконуючи взяті на себе зобов`язання, ПрАТ СК «Інтер-Поліс» кожного місяця здійснювала оплату оренди транспортного засобу до травня 2020 року.

В червні 2020 року ПрАТ СК «Інтер-Поліс» було встановлено, що ОСОБА_1 було порушено умови договору, зокрема, транспортний засіб Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_1 не було надано в оренду - не підписано акт прийому-передачі транспортного засобу та не надано автомобіль на баланс ПрАТ СК «Інтер-Поліс».

Тому, вважало, що існують всі підстави для повернення ОСОБА_1 в порядку ст. 1212 ЦК України грошових коштів в розмірі 32 200 грн, оскільки останні нею отримані без належної правової підстави. Тому, просило відмовити у задоволенні первісного позову, та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі (а.с. 51-62).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 6 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу задоволено.

Стягнуто з ПрАТ СК «Інтер-Поліс» на користь ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 58449,40 грн, з яких: 35 000 грн орендна плата; 3 732,59 грн інфляційні втрати; 1 416,81 грн 3% річних; 18 300 грн ремонтні роботи.

Стягнуто з ПрАТ СК«Інтер-Поліс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

У задоволенні зустрічного позову ПрАТ СК«Інтер-Поліс» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник ПрАТ СК«Інтер-Поліс» - Гусєв П.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову.

У доводах апеляційної скарги представник ПрАТ СК «Інтер-Поліс» не заперечує обставину укладення 23 вересня 2019 року з ОСОБА_1 договору оренди транспортного засобу.

В той же час в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що наданий позивачем за первісним позовом у підтвердження укладення договору оренди транспортного засобу акт від 01 жовтня 2019 року викликає сумніви в його достовірності, оскільки останній був поданий тільки на другий рік судового провадження, що викликає сумнів у його достовірності, хоча є єдиним доказом передачі даного транспортного засобу відповідачу за зустрічним позовом. Окрім того даний акт не передавався стороні даного договору, у зв`язку з чим ПрАТ СК «Інтер-Поліс» про даний акт дізналось лише у судовому процесі.

На переконання скаржника, в оскаржуваному рішенні судом взагалі не досліджено факт передачі транспортного засобу на баланс страховика, оскільки наданий акт прийому передачі до договору оренди транспортного засобу є неналежним доказом.

Також зазначає, що з даного акта вбачається, що ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 на підставі довіреності транспортний засіб у платне користування, але невідомо до якого договору оренди надано даний акт від 1 жовтня 2019 року, у зв`язку чим, на думку ПрАТ СК «Інтер-Поліс», транспортний засіб передавався ОСОБА_3 , а не ПрАТ СК «Інтер-Поліс», тому акт прийому-передачі підтверджує, що предмет спірного договору оренди не передавався ПрАТ СК «Інтер- Поліс», а передавався ОСОБА_3 .

Також, зазначає, що наданий позивачем за первісним позовом акт виконаний на додатку № 8 до Процедури створення та організації діяльності Управлінь | страхування ПрАТ СК «Інтер-Поліс», на якому у верхньому правому куті вказано, що даний документ повинен бути затверджений в.о. Голови Правління (Генеральний Директор) ПрАТ СК «Інтер-Поліс» Савчук В.Л.

Водночас, на даному документі відсутні підпис та печатки в.о. Голови Правління (Генеральний Директор) ПрАТ СК «Інтер-Поліс» Савчук В.Л., що вказує лише на факт того, що даний акт виготовлено для спростування тез про відсутність взагалі цього акта, а не для підтвердження факту передачі транспортного засобу.

Звертає увагу, що необхідність ремонту та проведення робіт, вказаних в акті виконаних робіт, взагалі не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, а наданий акт виконаних робіт лише підтверджує факт проведення ремонтних робіт.

1 липня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Цимбалістого В.А., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що доводи відповідача щодо, нібито, не передачі транспортного засобу в оренду правомірно не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки факт передачі ОСОБА_1 транспортного засобу в оренду ПрАТ СК «Інтер-Поліс» було підтверджено позивачем належними доказами.

Будь-які твердження відповідача про «сумнівність» акта не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, тому є лише його припущенням.

Щодо твердження відповідача про те, що акт не було затверджено підписом в.о. Голови Правління та печаткою ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС», вказує, що позивач не може відповідати за бездіяльність посадових осіб відповідача щодо не підписання та посвідчення акта. Тоді як відсутність підпису посадової особи та печатки відповідача на акті не впливають на юридичну силу акта, оскільки його підписано представником по довіреності, яка була чинною на дату підпису акта. Також взяття на баланс транспортного засобу це питання виключно бухгалтерського обліку відповідача, на які позивач не впливає. Взяття чи не взяття орендарем - юридичною особою транспортного засобу на баланс не впливає також на його обов`язок сплачувати орендну плату.

Вважає твердження позивача про те, що акт йому не передавався, не спростовують факт передачі транспортного засобу, що підтверджується підписом актів про виконання робіт згідно договору оренди транспортного засобу та оплатою орендної плати (докази чого є в матеріалах справи).

Зазначає, що вимога щодо нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу за участю фізичної особи, встановлена ч.2 ст. 799 ЦК України, відноситься саме до форми договору, а не до акта. Акт може складатись сторонами в простій письмовій формі.

Звертає увагу, що під час розгляду справи позивач підтвердила факт здійснення ремонту транспортного засобу та його вартість належними та допустимими доказами. Тоді як відповідач не спростував цього факту, а лише мотивує свої заперечення відсутністю потреби в ремонті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цимбалістий В.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ПрАТ СК«Інтер-Поліс» - Проц А.В. просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» про повернення безпідставно набутого майна та задовольняючи первісні позовні вимоги та стягуючи із ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» на користь ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 58449,40 грн, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати оренди автомобіля, тоді як відповідач доказів сплати такої заборгованості станом на день розгляду справи суду не надав.

Крім того, суд вказав на те, що між сторонами виникли договірні правовідносини, правомірність правочину стороною позивача за зустрічним позовом не спростована, ознак безпідставності набуття ОСОБА_1 спірних грошових коштів не встановлено, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову.

Колегія апеляційного суду з таким висновком погоджується у повному обсязі, оскільки такий висновок ґрунтується на встановлених матеріалах справи із правильним застосуванням норм матеріального права.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПрАТ СК «Інтер-Поліс» в особі Гордієнко О.Н., яка діє на підставі довіреності, посвідченої 18 вересня 2019 року ПН КМНО Жуковою Ю.В. за реєстровим № 2002 (орендар) 23 вересня 2019 року укладено договір оренди транспортного засобу легковий комбі-В, марки Skoda, модель Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , колір сірий, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ільїною І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4282 (а.с. 9).

Відповідно до предмету вказаного договору відповідач прийняв у платне користування транспортний засіб для використання за призначенням: для експлуатації на території України.

Строк оренди встановлено з 1 жовтня 2019 року до 31 грудня 2020 року. Строк може бути зменшено за згодою сторін (п. 1.3. договору).

Предмет оренди вважається наданим в оренду і повернутим за договором оренди з моменту оформлення відповідного акта прийому-передачі (п. 1.4. договору).

Згідно розділу 2 договору оренди орендна плата за транспортний засіб становить - 5 000 грн на місяць. Оплата послуг за договором здійснюється не пізніше 5-го числа кожного місяця.

Згідно пп. 3.4.1. п. 3.4. договору орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, а саме до 5-го числа кожного місяця (п. 2.2. Договору).

Згідно пп. 3.4.2., 3.4.3. п. 3.4. договору орендар зобов`язаний здійснювати ремонт транспортного засобу та утримувати предмет оренди в технічно справному стані.

Відповідно до акта приймання-передачі до договору оренди транспортного засобу від 1 жовтня 2019 року орендодавець належним чином передав, а заступник директора міжрегіонального центру продажу ОСОБА_3 на підставі довіреності прийняла у платне користування наступний транспортний засіб: легковий комбі-В, марки Skoda, модель Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , колір сірий, пробіг на час складання акту становить 124 850 км (а.с. 150).

Згідно платіжних доручень № 10003 від 1 листопада 2019 року, № 10395 від 2 грудня 2019 року, № 10801 від 8 січня 2020 року, № 11150 від 3 лютого 2020 року, № 11561 від 5 березня 2020 року, № 11900 від 3 квітня 2020 року, № 12292 від 7 травня 2020 року, № 12557 від 2 червня 2020 року ПрАТ СК «Інтер-Поліс» сплачено на рахунок ОСОБА_1 згідно договору загалом 32 200 грн (а.с. 55-62).

Згідно з актом виконаних робіт від 20 грудня 2020 року та товарним чеком від 20 грудня 2020 року № 17 ОСОБА_1 оплачені ремонтні роботи автомобіля, проведені ФОП ОСОБА_2 , сума яких склала 18 300 грн (а.с. 14-18)Конец формы.

11 вересня 2021 року ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладень було направлено ПрАТ СК «Інтер-Поліс» письмову вимогу (претензію), акти виконаних робіт за період несплаченого використання предмету оренди з червня 2020 року по грудень 2020 року включно, а також копію акту виконаних робіт та товарного чеку № 17 за ремонт транспортного засобу, виданих 20 грудня 2020 року ФОП ОСОБА_2 (а.с. 10-13).

Відповідь ПрАТ СК «Інтер-Поліс» на письмову вимогу (претензію) ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Ні зміст доводів апеляційної скарги, ні зміст зустрічної позовної заяви ПрАТ СК «Інтер-Поліс» (далі за текстом - товариства) не містить заперечень чи спростувань щодо укладення нотаріально посвідченого договору оренди транспортного засобу.

Відтак, судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо повернення безпідставно отриманих за таким договором коштів у розмірі 32200 грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Судова практика з розгляду аналогічних спорів є усталеною та незмінною, на що правильно указав суд першої інстанції посилаючись на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 та від 24.09.2014 року у справі № 6-122цс14.

Так само у постанові від 25 вересня 2024 року у справі №201/9127/21 (провадження № 14-33цс24) ВПВС навела висновки щодо правової природи кондикційних зобов`язань (пункти 72-83) та підтвердила, що договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

Апеляційна скарга не містить доводів, а матеріали справи відповідно не містять доказів, що підстава набуття грошових коштів за використання (оренду) транспортного засобу, а саме договір, в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі.

Вважаючи, що між сторонами виникли договірні правовідносини, правомірність правочину стороною позивача за зустрічним позовом не спростована, ознак безпідставності набуття ОСОБА_1 спірних грошових коштів не встановлено, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову і доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

Як уже було встановлено у цій постанові, наявними у справі письмовими доказами, наданими позивачем ОСОБА_1 , підтверджено факт наявності між сторонами договірних правовідносин щодо оренди транспортного засобу.

Колегія апеляційного суду також погоджується із висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів товариства щодо недоведеності передачі в оренду спірного автомобіля.

Зокрема, заперечення товариства щодо передачі ОСОБА_1 автомобіля в оренду ґрунтуються лише на його сумнівах щодо дійсності акта прийому-передачі до договору транспортного засобу від 01 жовтня 2019 року. Проте, жодного доказу у підтвердження недійсності акта, чи факту невиконання договору оренди, товариством ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Так, сам лише факт подання акта як доказу на другий рік судового провадження не може бути самостійною підставою для визнання його недійсним. Не можна також визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що невідомо до якого договору оренди надано акт від 01 жовтня 2019 року, оскільки товариством не надано доказів наявності різних договорів оренди, у яких є предметом оренди транспортний засіб: легковий комбі-В, марки SKODA, моделі FABIA, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , колір сірий.

Колегія апеляційного суду також не може визнати доведеними доводи апеляційної скарги в частині відсутності повноважень у ОСОБА_3 на підписання акту прийому-передачі автомобіля з тих підстав, що відповідно до наявної у справі довіреності від 18 вересня 2019 року товариство уповноважило Гордієнко О.Н. лише на укладення та підписання договору оренди транспортного засобу.

Оскільки умовами п. 1.4 договору оренди транспортного засобу передбачено, що предмет оренди вважається наданим в оренду і повернутим за договором оренди з моменту оформлення відповідного акта прийому-передачі, тому укладення такого акта є додатковою (невід`ємною) частиною договору, що посвідчує факт виконання сторонами умов договору.

Товариством не надано доказів, що укладання додаткових (невід`ємних) частин договору, покладено на іншу особу.

Крім того, факт виконання умов договору підтверджено, окрім акта прийому-передачі до договору транспортного засобу від 01 жовтня 2019 року, також актами про виконання робіт згідно договору оренди транспортного засобу від 23 вересня 2019 року, а саме від 31 січня 2020 року, 02 березня 2020 року, 30 квітня 2020 року, 01 червня 2020 року, які були додані представником ОСОБА_1 до відзиву на зустрічну позовну заяву товариства, а також фактом оплати за оренду транспортного засобу, що не спростовано товариством.

Жодних доказів у спростування факту виконання умов договору оренди, зокрема в частині факту оренди та оплати за оренду автомобіля товариством не надано.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав дослідити факт передачі транспортного засобу на баланс страховика, оскільки взагалі не указує, яким чином встановлення дослідження відповідної обставини впливає на вирішення цього спору.

Доводів щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі та підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України апеляційна скарга не містить. Колегія апеляційного суду не встановила підстав для перегляду оскаржуваного рішення з виходом за межі доводів апеляційної скарги.

Судом першої інстанції правильно встановлено наявність зобов`язальних правовідносин між сторонами цього спору, які виникли на підставі договору оренди транспортного засобу. Під час вирішення спору судом в оскаржуваному рішенні правильно застосовані норми права, які регулюють зобов`язальні, договірні відносини, зокрема оренди автомобіля. Доводи апеляційної скарги не містять доводів щодо неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

В основному доводи апеляційної скарги зводяться до неповного з`ясування судом обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Проте, за наслідком розгляду справи колегія апеляційного суду не встановила підстав доведеності апеляційної скарги.

Відтак судом першої інстанції було достовірно встановлено факт передачі транспортного засобу в оренду ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» за договором на підставі відповідного акта.

Також доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення грошових коштів на ремонтні роботи, оскільки позивачем підтверджено факт здійснення ремонту транспортного засобу та його вартість належними та допустимими доказами (а.с.14-15). Відповідно до умов пунктів 3.4.2 та 3.4.3 договору оренди транспортного засобу орендодавець був зобов`язаний здійснювати заправлення та ремонт транспортного засобу та утримувати предмет оренди в технічно справному стані. Товариством не надані докази того, що предмет оренди перебував у технічно справному стані та не потребував ремонту. Товариство також не зверталось із клопотанням щодо витребування від ОСОБА_1 доказів необхідності проведення ремонту, проведення експертизи щодо справності автомобіля, тощо. Отже відповідні заперечення товариства не доведені та носять характер припущення, що не відповідає положенням ч. 6 ст. 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів.

За таких обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, надав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні зустрічного позову ПрАТ Страхова компанія «Інтер-Поліс».

З огляду на викладене та керуючись ст. 375 ЦПК України, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 6 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба