РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

з участю секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадок, скасування рішення та припинення речового права,

УСТАНОВИВ:

14.12.2023 позивач звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.09.2020 за №2-944 видане ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 25.09.2020 №54255400 прийняте ОСОБА_5 державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори та припинити ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2020 за №2-944.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 . Квартира під номером АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності позивачу, померлій та відповідачу. 20.01.2020 між ними було укладено нотаріальний договір про визначення часток у спільній власності, згідно якого були визначені частки по 1/3 частки у кожного.

На момент смерті матері він постійно проживав з матір`ю та був зареєстрований разом з нею. Крім того, він являється інвалідом ІІІ групи загального захворювання безстроково, що підтверджується відповідною довідкою.

З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.2023 позивачу стало відомо, що на спадкове майно 1/3 частки квартирибуло видане 25.09.2000 свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 2-944 на квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на положення Закону державним нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину не було враховано наявність у спадкодавця непрацездатної дитини, яка має право на обов`язкову частку в спадщині і видано свідоцтво про право на спадщину на все майно ОСОБА_2 , що порушує права позивача. Оскільки позивач не може отримати свідоцтво на право на спадщину в порядку спадкування у нотаріуса на свою обов`язкову частку у спільному майні, заяву на прийняття спадщини крім позивача подано також іншим спадкоємцем, тому саме ним порушуються законні права та охоронювані законом інтереси на майно.

19.03.2024 від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача вказав, що на момент смерті ОСОБА_7 позивач постійно проживав з матір`ю та був зареєстрований разом з нею, а тому відповідно до норм ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті матері, оскільки не відмовився від неї. Крім того, позивач являється інвалідом ІІІ групи безстроково, а тому відповідно до ст. 1241 ЦК України позивач незалежно від наявності заповіту має право на спадкування обов`язкової частки в спадковому майні.

Також, щодо строків позовної давності саме 21.11.2023 дізнався про порушене право, а не в день видачі свідоцтва 25.09.2000, як припускає відповідач.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

01.03.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав того, що нею було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку спірної квартири цілком законно, зважаючи, що відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом їх мати ОСОБА_7 заповідала їй як спадкоємцю першої черги, натомість позивач, який проживав з їх матір`ю ОСОБА_7 до дня її смерті та був особисто присутній на похованні, своєчасно спадщину не прийняв, з заявою про визначення додатково строку для прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

Крім того, позивач дізнався про прийняття нею спадщини після смерті матері 25.09.2020, адже 25.09.2020 в приміщенні Жмеринської міської державної нотаріальної контори в присутності позивача нотаріусом було вручено їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину спірної квартири. Відповідно твердження позивача про те, що він дізнався про даний факт 21.11.2023 є неправдивими, а тому позивачем було пропущено строк позовної даності для звернення до суду з вищевказаною позовною заявою.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ, ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ.

21.12.2023 суддею відкрито провадження у цій справі. Підготовче засідання один раз відкладалося за клопотанням відповідача.

15.05.2023 ухвалою суду справа призначена до розгляду по суті на 19.06.2024.

Судові засідання 19.06.2024, 11.09.2024 та 10.12.2024 були відкладені з об`єктивних причин. 23.10.2024 в судовому засіданні були допитані свідки.

В останнє розгляд справи відкладено на 17.02.2025.

ПОЯСНЕННЯ, НАДАНІ СТОРОНАМИ В СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ.

17.02.2025 в судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково вказав, що позивач дійсно знав про намір відповідача, яка являється його сестрою, оформити своє право на спадщину після смерті матері ОСОБА_7 , проте про факт того що 25.09.2000 відповідачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері він не знав та дізнався про даний факт у той момент коли мав намір оформити свої спадкові права у 2023 році з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 , який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка вказав, що дізнався про отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 під час святкування його дня народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли сестра ОСОБА_2 показала йому свідоцтво та повідомила дану обставину. Вказав, що дійсно в 2020 році він ходив з сестрою до нотаріуса, там сестра щось підписувала, що саме він не знає та не бачив так як стояв осторонь.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав того, що позивачем було пропущено строки для звернення до суду з позовом, адже позивач ОСОБА_1 знав та більш того був присутній 25.09.2000 під час видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 та в листопаді 2020 під час спільного святкування в присутності позивача було зачитано, видане їй нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, вказала, що позивач був обізнаний про наявність у неї свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину квартири після смерті матері ще у 2020 році, більш того був присутній особисто у нотаріуса під час його видачі. Додатково вказала, що при житті її мати мала бажання, щоб належна їй квартира після її смерті залишилась її сину, онуку матері.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_1 зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.8).

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_9 після розірвання шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про права власності на житло від 23.11.1994 року №1918 ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.10).

Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області від 20.02.2020 вирішено внести зміни до свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1994 №1918 по АДРЕСА_2 в частині власного імені « ОСОБА_11 » замінивши на « ОСОБА_12 » (а.с.11).

Відповідно до копії договору про визначення часток в спільній сумісній власності від 20.01.2020, посвідченого державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори, укладеного між ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначено частки у справі спільної сумісної власності на квартиру номер АДРЕСА_1 . Розмір часток кожного із співвласників визначеному у розмірі 1/3 (а.с.12).

Згідно копії довідки КП «Жмеринкакомунсервіс» від 10.11.2023 № 1532 ОСОБА_7 була зареєстрована в АДРЕСА_3 з 13.12.1998 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею був зареєстрований ОСОБА_1 (а.с.13).

Відповідно до копії довідки до акта МСЕК серії 10 ААВ №554743 ОСОБА_1 являється інвалідом ІІІ групи загальне захворювання, безстроково (а.с.14).

Згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 25.09.2020 ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 зареєстровано видачу свідоцтва про право на спадщину номер у спадковому реєстрі 65660151 (а.с.15).

Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.2020 зареєстровано право спільної часткової власності на 1/3 частку квартири в АДРЕСА_2 (а.с.16,16 зворот).

В судовому засіданні була також оглянута копія спадкової справи №49/2020 після смерті ОСОБА_7 , витребувана судом за клопотанням представника позивача. Відповідно до даної копії 11.03.2020 ОСОБА_2 звернулась до Жмеринської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 . Відповідно до даної заяви ОСОБА_2 повідомила, що спадкоємці, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині відсутні. На підставі її заяви 25.09.2020 державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори на підставі заповіту, наявного в копії спадкової справи, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири по АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_7 (а.с.48-72).

Згідно копії заповіту від 25.07.2017, посвідченого державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_7 всю належну їй на праві приватної власності частку квартири під номером АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_13 (а.с.78).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2020, посвідченого державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири під АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7 (а.с.79).

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування.

ДОКАЗИ ВІДХИЛЕНІ СУДОМ.

В судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні вказала, що 07.11.2020 була присутня в якості гостя під час святкування дня народження позивача ОСОБА_1 , адже має товариські відносини як з позивачем так і з відповідачем, також були присутні і інші запрошені гості. Під час даного святкування ОСОБА_2 показувала усім присутнім свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири після смерті матері, виданого на її ім`я. Також зі слів відповідача їй відомо, що до нотаріальної контори задля оформлення спадщини ходила ОСОБА_2 та її брат ОСОБА_1 . Як саме виглядало дане свідоцтво вона не знає та описати його не може, проте один з гостей ОСОБА_15 зачитував його зміст в голос.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дала аналогічні пояснення та вказала, що також була присутня під час святкування дня народження ОСОБА_1 в якості гостя. Під час святкування дня народження ОСОБА_2 в присутності брата ОСОБА_1 розповідала, що її мати подарувала їй та її сину квартиру в АДРЕСА_3 , почувши дані слова ОСОБА_1 висловлював своє обурення з даного приводу. Крім того, ОСОБА_2 виносила документи, що підтверджували факт успадкування ОСОБА_2 квартири матері, що то були за документи вона не знає, їх змісту не читала, проте їх бачив один із гостей ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні вказав, що був присутній в якості гостя на святкуванні дня народження ОСОБА_1 з яким товаришує як і з ОСОБА_2 . Так, під час святкування ОСОБА_2 показала йому документи, щоб дізнатись чи правильно вона оформила свої спадкові права, оскільки він має юридичну освіту та відповідні знання. В даних документах також було і свідоцтво про ораво на спадщину за заповітом видане на ім`я ОСОБА_2 , в цей час коли він вивчав документи на його думку ОСОБА_1 їх бачив та був знайомий з їх змістом, адже сидів поруч із ним. Жодних заперечень з приводу видачі свідоцтва на спадкове майно на ім`я ОСОБА_2 він не висловлював.

Суд не приймає до уваги показання, надані свідками: ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 як об`єктивні і беззаперечні, оскільки вони суттєво різняться між собою, дані покази не підтверджують факт обізнаності позивача про наявність свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-944 на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 ще з 07.11.2020 та ґрунтуються виключно на припущеннях свідків. Також позивач заперечує їх показання. Вказує, що таке святкуванні зі свідками його дня народження відбулося в 2023 році.

Крім того, показання свідків та відповідача протирічить матеріалам спадкової справи на ОСОБА_7 , з якої судом встановлено, що відповідач приховала інформацію від нотаріуса про наявність іншого потенційного спадкоємця - позивача ОСОБА_1 , що також спростовує її твердження, що він з нею був у нотаріуса, і знав про оформлення нею спадщини у 2020 році.

МОТИВИ СУДУ. НОРМИ ПРАВА ЗАСТОСОВАНІ СУДОМ.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Свідоцтво про право на спадщину це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Частина четверта статті 1268 ЦК України встановлює, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Також у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Як визгначено у п. 1.2. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Як вбачається із досліджених матеріалів спадкової справи №49/2020, розпочатої 11.03.2020, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , із заявою про прийняття спадщини звернулась її дочка, а відповідно відповідач ОСОБА_2 , яка у заяві вказала недостовірні відомості щодо відсутності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 , таким чином приховавши існування ще одного спадкоємця, а відповідно позивача ОСОБА_1 . В свою чергу нотаріус, в порушення вимог ст. 63 Закону України «Про нотаріат», п. 1.2. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5 не перевіривши достовірність цієї інформації, не зробивши виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі, видав 25.09.2020 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 на 1/3 частки квартири під АДРЕСА_1 .

При цьому суд звертає увагу, що у розпорядженні нотаріуса було свідоцтво на право власності на цю квартиру від 23.11.1994, де вказаний співвласник ОСОБА_1 , на що не було звернено увагу.

Як визначено у п. 4.4. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5, непрацездатність утриманця за віком може бути підтверджена паспортом, свідоцтвом про народження; непрацездатність за станом здоров`я - за пенсійною книжкою або довідкою, виданою відповідним органом медико-соціальної експертизи.

Як визначено у п. 4.9. Глави 10 Подяку, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Як визначено у п. 4.10. Глави 10 Подяку, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Тобто, указане свідчить, що позивач ОСОБА_1 в будь-який час, за його бажанням, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, яку він прийняв в силу ст. 1268 ЦК України, має право звернутись до нотаріуса для оформлення обов`язкової частки у спадщині після смерті матері ОСОБА_7 на підставі ст. ст.1241 ЦК України, однак цьому перешкоджає свідоцтво про право на спадщину за заповітом видала 25.09.2020 на ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.2 п.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні у справі доказів.

Під час розгляду справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 . Квартира під номером АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності позивачу, померлій та відповідачу. 20.01.2020 між ними було укладено нотаріальний договір про визначення часток у спільній власності, згідно якого були визначені частки по 1/3 частки у кожного ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2

25.09.2020 державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири під АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7 доньці ОСОБА_2 , однак нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину не було перевірено наявності інших осіб, які мають право на спадкування, зокрема сина ОСОБА_1 , який являється інвалідом ІІІ групи безстроково та незалежно від заповіту, відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на спадкування обов`язкової частки після смерті матері, на момент смерті проживав разом з матір`ю та був зареєстрований разом з нею, тому відповідно до норм ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 . Заяв про відмову від спадщини нотаріусу не подавав. А наявність реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_2 очевидно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальній конторі позивачем на частку у цьому ж майні після смерті ОСОБА_7 , тому суд визнає недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане нотаріусом на спірне мано на ОСОБА_2 , а запис про державну реєстрацію прав на спірне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в 1/3 частині підлягає скасуванню.

Суд вважає безпідставною позицію відповідача щодо пропуску позовної давності позивачем на заявлення цього позову до суду, оскільки доказів цього відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, документально підтверджені судові витрати позивача, сплачений ним судовий збір в розмірі 2147,20 грн (а.с.6) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 7, 10-13, 76-82, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.09.2020 за №2-944 видане ОСОБА_17 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 25.09.2020 №54255400 прийняте Антал Л.С. державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори та припинити ОСОБА_17 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2020 за №2-944.

Судові витрати 2147, 20 грн сплаченого судового збору стягнути з ОСОБА_18 на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони у справі: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП відсутній),

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Дата складання повного судового рішення 26.02.2025