Єдиний унікальний номер: 379/331/25
Провадження № 2-о/379/23/25
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

26 лютого 2025 рокум.Тараща

Суддя Таращанського районного суду Київської області Шабрацький Г.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Таращанської міської ради про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

До Таращанського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Таращанської міської ради про встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025 справу передано для розгляду судді Таращанського районного суду Київської області Г.О. Шабрацькому.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

З пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частина 3 ст. 294 ЦПК України передбачає, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до абз. першого п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Заявник просить встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 82 роки є матір`ю заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак суду не зрозумілі вимоги заявника, щодо встановлення факту родинних відносин з померлою матір`ю ОСОБА_3 . Так як згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , батьками вказані: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно копії паспорта громадянина України № НОМЕР_3 прізвище, ім`я та по батькові заявника вказано ОСОБА_1 . Тобто розбіжностей у прізвищах заявника ОСОБА_1 з померлою матір`ю ОСОБА_3 не вбачається.

Крім, того заявник посилається у своїй заяві на те, що звернувся до державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори із зверненням про оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_5 , однак йому державним нотаріусом була надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка вмотивована тим, що заявнику необхідно надати докази родинних та інших відносин спадкоємця іх спадкодавцем, а саме свідоцтв органів реєстрації актів цивільного стану громадян, повного витягу з реєстрації актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копій рішень суду, що набрали законної сили.

З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №433/02-31 від 15.10.2024 року виданої державним нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори Савчук С.А., вбачається що, ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений 02.04.2003 Севериніською сільською радою Київської області, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 - належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 під номером сорок три та все інше її майно. Також зазначено, що відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № від 15.10.2024, відбулися зміни у відомостях актового запису про смерть, суть змін: ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_8 . Документів, які б усували розбіжність у написанні прізвища померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавці ОСОБА_3 та власниці житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , спадкоємцем- не надано.

Вказана вимога заявника в загальному зводиться до встановлення тотожності особи, яка по-різному записана у документах.

Так, за правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абз. 1 п. 12 вказаної постанови ППВСУ, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Згідно з абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судами не встановлюється тотожність особи, а відповідно до роз`яснень листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах. У цих справах, суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них, а також не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Згідно Узагальнення Верховного Суду України від 01.01.2013 року "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", передбачено що при звернення із заявою про встановлення фактів, необхідно довести, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Вищезазначене узагальнення, а також п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року, передбачають, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти, в тому числі, щодо тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах.

Отже, коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Таким чином, заявнику, як спадкоємцю за заповітом, необхідно звертатись до суду із заявою про встановлення факту належності документу, у даному випадку заповіту та свідоцтві про право власності на будинок.

Відтак заявнику необхідно виправити вищевказані недоліки та привести заяву у відповідність до вимог цивільно-процесуального законодавства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

Зважаючи на вищевикладене, заявнику необхідно усунути недоліки своєї заяви шляхом приведення останньої відповідно до вимог діючого Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, в силу ч. 1 ст. 185 ЦПК України вважаю за необхідне заяву залишити без руху, надавши заявнику строк десять днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Таращанської міської ради про встановлення факту родинних відносин - залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяГ. О. Шабрацький