Номер провадження: 22-ц/813/1894/25
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Подберезською Наталією Валеріївною, до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення грошових коштів, в якій просить: стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 237212,38 грн. У разі задоволення позовної заяви встановити строк і порядок виконання судового рішення, за яким надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області 30-ти денний строк на виконання судового рішення, в порядку статті 267 Цивільного процесуального кодексу України. Відшкодувати ОСОБА_1 понесені судові витрати, стягнувши їх з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя отримувала пенсію з втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» і знаходилась на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. 28 липня 2023 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається з права на недоотриману пенсію, по спадковій справі №7/2023 (реєстровий №1205), згідно якого, позивач є спадкоємцем нарахованих, але не виплачених ОСОБА_2 за життя грошових сум, які нараховані на виконання судових рішень, у загальному розмірі 576779,45 грн. Позивач, в вересні 2023 року, звернувся до відповідача із заявою, в якій просив сплатити йому грошову суму недоотриманої пенсії у розмірі 576779,45 грн., яка нарахована на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду по справах №420/5578/20 та №420/23677/21 та є спадковим майном після смерті ОСОБА_2 . Відповідач, листом №27361-25382/Б-02/8-1500/23 від 20.09.2023 року відмовив позивачу у задоволенні заяви з посиланням на те, що позивач не є стягувачем по справам №420/5578/20 та №420/23677/21. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 року, яка залишена без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2023 року, по справі №420/5578/20 проведено заміну стягувача у виконавчому провадженні з ОСОБА_2 на позивача. Тому, питання стягнення успадкованої позивачем грошової суми у розмірі 339567,07 грн., яка нарахована відповідачем на виконання судового рішення за справою №420/5578/20, вирішується Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження ВП №64537676 від 16.02.2021 року за виконавчим листом №420/5578/20, виданим Одеським окружним адміністративним судом. Зазначила, що відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті не отриманої ОСОБА_2 за життя грошової суми у розмірі 237212,38 грн, яка нарахована на виконання рішення суду по справі №420/23677/21, а тому є правові підстави для стягнення цієї грошової суми на користь позивача.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

19 грудня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги вважають такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Головним управлінням на підставі рішень Одеського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 по справі № 420/5578/20 та від 01.02.2022 по справі № 420/23677/21 ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії. Відповідно до розрахунку на доплату пенсії ОСОБА_2 нарахована сума на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду по справам № 420/5578/20 та № 420/23677/21. Покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Виплата нарахованої доплати пенсії підлягала виплаті ОСОБА_2 після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України. Оскільки позивач не є стягувачем по справам № 420/5578/20 та № 420/23677/21, в розумінні статті 46 КАС України, право на отримання доплати, нарахованої на виконання рішення суду, він матиме у разі зміни сторони виконавчого провадження по вищевказаній справі в порядку, передбаченому статтею 379 КАС України. Зазначив, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Виплата пенсії припинена у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 . Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 є саме правонаступником померлої ОСОБА_2 щодо отримання невиплачених за життя коштів, особою не надано. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Спірні правовідносини не допускають правонаступництва, та відповідно й заміну сторони у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління здійснити перерахунок та виплату пенсії. Необґрунтованою є вимога про стягнення з Головного управління судових витрат. Задоволення такої позовної вимоги призведе до нецільового використання коштів Пенсійного фонду України та суперечитиме нормам чинного законодавства (а.с. 31 32).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення грошових коштів, задоволено. Стягнено з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 237212,38 гривень. Стягнено з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2372,10 гривень.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

1)суд першої інстанції не зупинив провадження у справі до розгляду Конституційним Судом України справи щодо конституційності частини першої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», так як ця справа має значення для розгляду позову ОСОБА_1 ;

2)погашення заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Бюджетом Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженим Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 126, на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачено 360 млн. грн. В бюджеті Головного управління на 2021 рік зі змінами (копія додається) на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачено 13,558 млн грн. Головним управлінням в 2021 році здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з датою надходження до боржника по 10 листопада 2019 року. Бюджет Головного управління, передбачений на 2021 рік для погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, вичерпано. Бюджет Пенсійного фонду України на 2022 рік затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 № 1167. В бюджеті Головного управління на 2022 рік зі змінами на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачено 41695,80 тис. грн. Головним управлінням в 2022 році здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду за датою набрання ними законної сили по 08 липня 2020 року. Бюджетом Пенсійного фонду України на 2023 рік передбачено видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду на суму 360.00 млн грн. Бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 631. Головному управлінню на 2023 рік передбачено коштів на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, в сумі 22,637 млн. грн. Відповідно до частини першої статті 121 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства винні особи несуть відповідальність згідно із законом. На теперішній час бюджет Головного управління, передбачений на 2023 рік для погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, вичерпано. Кабінетом Міністрів України бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено, тому Головне управління на сьогодні діє на підставі тимчасового розпису доходів і видатків Пенсійного фонду України на 3 квартал 2024 року, яким не передбачені кошти на виплати за рішенням суду. Станом на 23.07.2024 за рахунок виділеного Пенсійним фондом України фінансування Головним управлінням здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з датою набрання рішеннями законної сили по 20.09.2020 включно.

3)відповідно до ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. Право ОСОБА_2 на перерахунок пенсії є нерозривно пов`язаним з його особою і не може передаватися його правонаступникам;

4)необґрунтованим є зобов`язання щодо стягнення з Головного управління витрат по сплаті судового збору.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 05 лютого 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

03 лютого 2025 року від представника ГУ ПФУ в Одеській області надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

05 лютого 2025 року від адвоката Подберезської Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі сторони позивача.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 лютого 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до свідоцтва по смерть Серія НОМЕР_1 , яке видано 09 січня 2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис № 381 (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.2023, яке видано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: права на недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю, який перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області:

- у розмірі 339567,07 грн, за період з 21.02.2005 по 29.02.2020, нараховану на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року по справі № 420/5578/20;

- у розмірі 237212,38 грн, за період з 01.04.2019 по 31.07.2022, нараховану на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року по справі № 420/23677/21.

Вартість спадкового майна за цим свідоцтвом складає 576 779,45 грн.

Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 1205. Спадкова справа номер у спадковому реєстрі 70231843, номер у нотаріуса 7/2023 (а.с. 14, 15-16).

22 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просив сплатити йому грошову суму недоотриманої ОСОБА_2 пенсії у загальному розмірі 576 779,45 грн, яка нарахована на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду по справах № 420/5578/20 та № 420/23677/21 та є спадковим майном після смерті його матері ОСОБА_2 (а.с. 17).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 20.09.2023 № 27361-25382/Б-02/8-1500/23 на адресу ОСОБА_3 повідомлено, що оскільки він не є стягувачем по справам № 420/5578/20 та № 420/23677/21, тому для виплати йому недоотриманої доплати пенсії за зазначеними рішеннями суду правові підстави відсутні (а.с. 18).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомогу зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно зі ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

За положеннями ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Недоотримана ОСОБА_2 пенсія увійшла до складу спадщини, яку успадкував позивач, відповідно до положень статті 1227 ЦК України, а тому заявлена ним вимога про стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду є ефективною в розрізі поновлення порушених спадкових прав.

Посилання відповідача на те, що право на отримання доплати, нарахованої на виконання рішення суду, позивач матиме у разі зміни сторони виконавчого провадження по вищевказаній справі в порядку, передбаченому статтею 379 КАС України не заслуговують на увагу, оскільки спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії, яка належала спадкодавцю за життя, тому цей спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи незаконність перешкоджання відповідачем реалізації прав позивача, як спадкоємця за законом, на отримання належного йому спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не зупинено провадження у справі до розгляду Конституційним Судом України справи щодо конституційності частини першої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», так як ця справа має значення для розгляду позову ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) зазначено, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз`яснено, що визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у п. 4 ч. 1 цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом з тим, необхідно враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог та встановлення й оцінки обставин, які є предметом судового розгляду. Крім того, скаржником не зазначено, які саме обставини (факти), які розглядаються КСУ в конституційному провадженні, необхідні для вирішення даного спору по суті.

Твердження скаржника про те, що бюджет Головного управління, передбачений на 2023 рік для погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, вичерпано, а Головне управління станом на сьогодні діє на підставі тимчасового розпису доходів і видатків Пенсійного фонду України на 3 квартал 2024 року, яким не передбачені кошти на виплати за рішенням суду, тому покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі та в порядку встановленому законодавством, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки відсутність відповідного фінансування, жодним чином не впливає на права позивача щодо стягнення недоплаченої пенсії на його користь як спадкоємця особи, яка за життя набула право на дану пенсію, однак так і не отримала. Таке право позивача передбачено цивільним законодавством і не може обмежуватись через відсутність відповідного фінансування.

Щодо доводів апеляційної скарги, що «право ОСОБА_2 на перерахунок пенсії є нерозривно пов`язаним з його особою і не може передаватися його правонаступникам», то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, до спадщини ОСОБА_2 увійшло права на недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю, який перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області:

- у розмірі 339567,07 грн, за період з 21.02.2005 по 29.02.2020, нараховану на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року по справі № 420/5578/20;

- у розмірі 237212,38 грн, за період з 01.04.2019 по 31.07.2022, нараховану на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року по справі № 420/23677/21.

Вказане пов`язане саме безпосередньо не з правом на перерахунок пенсії, а з вже реалізованим правом ОСОБА_2 на перерахунок пенсії і винесеними рішеннями судом адміністративної юрисдикції, які на дату смерті ОСОБА_2 не були виконані.

Таким чином, вказаний довід апеляційної скарги є неспроможним.

Щодо посилань скаржника на відсутність у пенсійному законодавстві передбаченого грошового забезпечення управлінь на виплати судового збору, колегія суддів зазначає таке.

Законом України «Про судовий збір», а саме ст. 5 , визначено вичерпний перелік суб`єктів , які звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області, до вказаного переліку як суб`єкт звільнений від сплати судового збору, не входить. Відтак, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно з п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк