Провадження № 22-ц/812/321/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2025 року м. Миколаїв

справа №473/43/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 24 грудня 2024 року під головуванням судді Ротар М.М., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором CL -295090 від 23.11.2020 року у розмірі 190 479 грн 82 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 92 978 грн 17 коп., заборгованість за відсотками 97 501 грн 65 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» 2857 грн 20 коп. судового збору. В задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 відмовлено.

16 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розстрочення виконання судового рішення. В обґрунтування заяви зазначав, що він займається підприємницькою діяльністю, а саме автомобільними перевезеннями вантажним автомобільним транспортом та торгівлею твердим паливом. До початку повномасштабного вторгнення російської федерації до України він мав стабільний та набагато вищий дохід ніж зараз, своєчасно та повному обсязі виконував кредитні зобов`язання, але під час війни доходи стали не стабільними та зменшились, вантажний автомобіль, який використовувався для здійснення підприємницької діяльності, наприкінці 2022 року потрапив в ДТП, став непридатним для використання та був проданий за незначні кошти. Як вказав заявник, на його утриманні знаходиться дружина, неповнолітня донька та бабуся, яка є інвалідом І-ї групи та потребує постійного стороннього догляду, а тому ці обставин вкрай обтяжують його фінансове становище. Дружина - ОСОБА_2 - не працює та не має доходу Також зазначав, що після ухвалення рішення він домовився з представниками банку, що рішення буде виконуватися ним добровільно частинами, так як оплатити всю сумі одразу він не має можливості, і вказана домовленість ним виконувалася, адже з часу ухвалення рішення в рахунок погашення заборгованості вже було сплачено 73 000 гривень. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просив задовольнити його заяву та розстрочити виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року шляхом дроблення залишку суми заборгованості частинами, а саме: грудень 2024 року 10 000 грн, січень 2025 року 10 000 грн, лютий 2025 року - 10 000 грн, березень 2025 року - 10 000 грн, квітень 2025 року 40 000 грн, травень 2025 року 37 479 грн 82 коп.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не надано достатніх доказів винятковості обставин, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють, або роблять неможливим його виконання, не доведено, що несприятлива економічна ситуація в країні унаслідок перенесеної пандемії, існування збройної агресії російської федерації, перешкодили йому працевлаштуватися чи здійснювати підприємницьку діяльність, не надано доказів знаходження на його утриманні непрацездатних осіб, відсутні докази перебування у скрутному матеріальному становищі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву про розстрочку виконання рішення.

ОСОБА_1 зазначав, що судом не надано правової оцінки наданим доказам, які свідчать про наявність підстав для розстрочення виконання рішення. Так, на підтвердження обґрунтованості своєї заяви він надав до суду першої інстанції підтверджуючі документи щодо майнового стану: податкові декларації, виписки з банку за останні кілька років, які відображають рівень його доходів та підтверджують неможливість погашення кредитного зобов`язання одним платежем, платіжні квитанції про часткове виконання рішення суду періодичними платежами, які свідчить про добровільність виконання рішення. На підтвердження знаходження на його утриманні непрацездатних осіб ним надано довідку МСЕК про встановлення першої групи інвалідності підгрупи «а» ОСОБА_3 та акт проведення обстеження сім`ї, яким встановлено що ОСОБА_3 проживає разом з ним. Крім того апелянт зазначав, що на його утриманні знаходиться дружина та малолітня донька, якій вісім років.

Апелянт вважає помилковою позицію суду про недоведеність ним того, що несприятлива економічна ситуація в країні унаслідок перенесеної пандемії, існування збройної агресії російської федерації перешкодили йому працевлаштуватися чи здійснювати підприємницьку, оскільки у своїй заяві він не посилався на такі обставини, а навпаки надав документальні докази, що здійснював та здійснює підприємницьку діяльність, але просив врахувати факт вторгнення російської федерації та введення воєнного стану обставиною непереборної сили, яка безпосередньо вплинула на можливість виконання кредитного зобов`язання, оскільки бойові дії, які відбувалися та відбуваються на території Миколаївської області, радикально вплинули на нормальне ведення бізнесу, з яким безпосередньо була пов`язана його підприємницька діяльність. Також апелянт вказує, що АТ «Кредобанк» є кредитно-фінансовою установою, що не перебуває в процесі припинення, а тому у разі задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду неотримання позивачем грошових коштів одним платежем у повному обсязі не буде порушувати баланс інтересів сторін. Також ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що він доводить своє право на розстрочку не виключно виходячи із майнового стану, а й добросовісною поведінкою, яка проявляється у повному виконанні кредитних зобов`язань до початку війни, а також у добровільному частковому виконанні рішення суду шляхом щомісячної оплати в рахунок погашення заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Кредобанк» - адвокат Павленко С.В. - просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не навів достатніх обставин для відстрочення виконання рішення суду, не довів скрутний матеріальний стан та неможливість погашення заборгованості одним платежем, а посилання на наявність обставин непереборної сили не можуть свідчити про те, що дані обставини впливають на можливість виконувати зобов`язання. Так, до заяви про розстрочення виконання рішення суду, відповідачем не надано відомостей щодо обсягу наявного майна, за рахунок якого можливо погасити заборгованість, не надано виписок з інших банків та інших рахунків, не надано відомостей щодо майнового стану рідних за спорідненістю осіб. Вважає також, що надані заявником акт про проведення обстеження сім`ї, довідки не є достатніми доказами на підтвердження факту знаходження на його утриманні непрацездатних осіб.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, від представника АТ «Кредобанк» - адвоката Павленка С.В. - надійшла заява, в якій він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та розглянути справу за відсутності їх представника.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором CL -295090 від 23.11.2020 року у розмірі 190 479 грн 82 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 92 978 грн 17 коп., заборгованість за відсотками 97 501 грн 65 коп та судовий збір в розмірі 2857 грн 20 коп.

Рішення суду набрало законної сили, знаходиться на виконанні .

Згідно з статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Порядок виконання судового рішення визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, за змістом вказаних норм права відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26 червня 2013 року, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про розстрочення виконання судового рішення, ОСОБА_1 посилався на погіршення його матеріального становища (зменшення рівня доходів від здійснення підприємницької діяльності та ведення особистого селянського господарства), у зв`язку із веденням на території України воєнного стану. Також звертав увагу на те, що на його утриманні знаходиться дружина, яка не працює, неповнолітня донька восьми років та бабуся, яка є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду, а тому з урахуванням викладеного він не має можливості оплатити всю стягнуту з нього рішенням суду суму заборгованості одразу.

На підтвердження викладених обставин надав суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; податкові декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за три квартали 2021, 2023 року, 2024 року; банківські виписки за період з 01.01.2023 по 08.12.2024 по рахунку ФОП ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; Акт проведення обстеження сім`ї №117 від 30 січня 2024 року, яким встановлено що ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_1 та останньому запропоновано призначити державну соціальну допомогу по догляду; довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення першої групи інвалідності підгрупи «А» ОСОБА_3 ; платіжні інструкції на підтвердження часткового виконання рішення суду на загальну суму 73 000 грн.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на підтвердже ння свого майнового стану ОСОБА_1 не надав достатніх, належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про його скрутне матеріальне становище та були переконливою підставою для розстрочення виконання рішення.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з клопотанням про розстрочення виконання рішення, суд повинен встановлювати наявність у такої особи реального доходу, рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, депозитів, активів у фінансових установах. Незадовільний матеріальний стан також підтверджується документами про відсутність доходів членів сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що складне матеріальне становище та наявність на утриманні дружини, дитини, бабусі, не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду. До того ж ОСОБА_1 не надано доказів знаходження на його утриманні дружини та відсутності у останньої доходів. Крім того з наданого заявником Акту проведення обстеження сім`ї №117 від 30 січня 2024 року слідує, що ОСОБА_1 запропоновано призначити державну соціальну допомогу як особі, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю.

Також колегія суддів враховує, що посилаючись на свій незадовільний матеріальний стан заявником не надано доказів про відсутність у нього рухомого чи нерухомого майна. До заяви про розстрочення виконання судового рішення заявник ОСОБА_1 на підтвердження свого скрутного матеріального становища надав банківські виписки по рахунку, відкритому на його ім`я як на суб`єкта підприємницької діяльності - фізичну особу підприємця, та не надав жодних доказів відсутності грошових коштів на інших банківських рахунках або про відсутність таких рахунків.

Недостатність (за мірками боржника) коштів для погашення боргу не може бути самостійною підставою для розстрочення виконання судового рішення за статтею 435 ЦПК України.

Не є релевантним посилання апелянта на рішення Миколаївської обласної ради № 9 від 07 жовтня 2022 року «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин» з огляду на те, що згідно долучених податкових декларацій платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 видом його підприємницької діяльності згідно коду 49.41 КВЕД є вантажний автомобільний транспорт, тоді як вказане рішення стосувалося фізичних осіб-підприємців, які провадять діяльність виключно в межах фермерського господарства, зареєстрованого відповідно до Закону України "Про фермерське господарство", за умови виконання сукупності таких вимог: здійснюють виключно вирощування, відгодовування сільськогосподарської продукції, збирання, вилов, переробку такої власновирощеної або відгодованої продукції та її продаж; провадять господарську діяльність (крім постачання) за місцем податкової адреси; не використовують працю найманих осіб; членами фермерського господарства такої фізичної особи є лише члени її сім`ї у визначенні частини другої статті 3 Сімейного кодексу України; площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду у власності та/або користуванні членів фермерського господарства становить не менше 0,5 гектара, але не більше 20 гектарів сукупно. Крім того рішенням Миколаївської обласної ради від 09 березня 2023 року було внесено зміни до рішення обласної ради від 07 жовтня 2022 року № 9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин» та пункт 2 викладено в такій редакції: «Включити до переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, таких суб`єктів господарювання - сільськогосподарських товаровиробників (додаток)», та згідно вказаного додатку ФОП ОСОБА_1 відсутній у вказаному переліку.

Щодо посилань апелянта на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.2-07.1, то у ньому ТПП України підтвердила, що військова агресія російської федерації проти України є форм-мажорними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Отже введення та продовження строку воєнного стану в Україні не є підставою для невиконання судових рішень.

Також не спростовують висновку першої інстанції і посилання апеляційної скарги на те, що суд не взяв до уваги його добросовісну поведінку: виконання ним кредитних зобов`язань до початку війни та добровільне часткове виконання рішення суду, оскільки такі обставини не є самостійною підставою для розстрочення виконання судового рішення.

З огляду на викладене, посилання заявника та зазначені ним доводи не свідчать про наявність достатніх та виключних підстав, які утруднюють виконання рішення, що є необхідною умовою для розстрочення виконання рішення суду.

Встановивши зазначені обставини, у відповідності до вищевказаних вимог закону суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 ..

За такого відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду, яка постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 26 лютого 2025 року