З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 495/5504/24
№ провадження 2/495/3226/2024
07 лютого 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
за участю секретаря судового засідання: Федорової Л.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 495/5504/24
до Виробничого Управління житлово комунального господарства Затоківської селищної ради
про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду,
В С Т А Н О В И В :
13.06.2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Виробничого Управління житлово комунального господарства Затоківської селищної ради (далі по тексту відповідач) про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду(а.с.1 -5).
Так, позивач просить суд:
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2023 року визнано протиправним та скасовано наказ начальника Затоківського ВУЖКГ від 02 травня 2023 року № 7-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено його на роботі в Затоківському ВУЖКГ на посаді головного інженера, стягнуто із Затоківського ВУЖКГ середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 04 травня 2023 року по день поновлення на роботі. Апеляційною інстанцією це рішення залишено без змін. В частині поновлення на посаді головного інженера відповідачем рішення суду до цього часу не виконано. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2024 року стягнуто з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в розмірі 73 316,67 грн. за період з 17 жовтня 2023 року станом на 15 березня 2024 року. Відповідач не оскаржив це рішення у апеляційному порядку та сплатив 30 травня 2024 року належні позивачу за рішенням суду кошти у вигляді середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в розмірі 73 316,67 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Однак в частині поновлення на посаді головного інженера рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2023 року до цього часу залишається невиконаним та відповідач злісно ухиляється від виконання рішення суду та не поновлює на посаді головного інженера, чим позбавляє позивача заробітку та можливість утримувати двох неповнолітніх дітей.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2024 року цивільну справу № 495/5504/24 розподілено на суддю Савицького С.І. (а.с.47).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2024 року, у зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_2 цивільну справу № 495/5504/24 розподілено на суддю Мишка В.В. (а.с.58).
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2024 року цивільну справу № 495/5504/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ВУ ЖКГ Затоківської СР про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду прийнято до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження. Справу призначено до судового розгляду (а.с.59-60).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без участі, згідно із якою просить розглянути справу без його присутності та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача ВУ ЖКГ Затоківської СР, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надавав та в жодні судові засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України).
Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України).
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідач ВУ ЖКГ Затоківської СР, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, він жодного разу не з`явився в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подавав відзив, а позивач ОСОБА_1 , не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Враховуючи те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи за його відсутності та відсутності представника відповідача, в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності сторони позивача та представника відповідача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВУ ЖКГ Затоківської СР про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2023 року у справі № 495/5062/23 визнано протиправним та скасовано наказ начальника Затоківського ВУЖКГ від 02 травня 2023 року № 7-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено останнього на роботі в Затоківському ВУЖКГ на посаді головного інженера, стягнуто із Затоківського ВУЖКГ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 04 травня 2023 року по день поновлення на роботі (а.с.6-19). Апеляційною інстанцією це рішення залишено без змін. В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інженера, відповідачем рішення суду до цього часу не виконано.
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2024 року у справі № 495/2306/24 стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 73 316,67 (сімдесят три тисячі триста шістнадцять грн. 67 копійок) грн. за період з 17 жовтня 2023 року станом на 15 березня 2024 року (а.с.30-36).
За твердженням позивача, відповідач 30 травня 2024 року сплатив належні йому за рішенням суду кошти у вигляді середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в розмірі 73 316,67 (сімдесят три тисячі триста шістнадцять гривень 67 копійок) грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Однак в частині поновлення його на посаді головного інженера, відповідачем вказане рішення суду до цього часу залишається невиконаним.
За твердженням позивача, він звертається до суду із позовною заявою за захистом своїх порушених прав в межах встановленого тримісячного строку.
Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 з відповідною позовною заявою до суду.
Відповідно до ст.43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності і захист від незаконного звільнення.
Згідно із ч.1 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Виходячи зі змісту ст.ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження», негайне виконання рішення суду означає обов`язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків.
Відповідно до ст.236 КЗпП України, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Приписами статей 129, 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання, що є однією із основних засад судочинства.
Європейський Суд з прав людини, практика якого застосовується судом як джерело права відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», неодноразово звертав увагу на те, що «право, передбачене частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла остаточному та обов`язковому судовому рішенню залишатися без дії на шкоду однієї зі сторін» (рішення ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі Hornsby v. Greece («Хорнсбі проти Греції»), п. 40), рішення ЄСПЛ від 20.07.2004 у справі Shmalko v. Ukraine («Шмалько проти України»), п. 43).
Згідно із ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2023 року в частині поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді головного інженера Затоківського ВУЖКГ, станом на даний час досі не виконане.
Суд звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово роз`яснював, що порядок виконання судового рішення про поновлення особи на посаді, яка раніше була скороченою, полягає у введенні такої посади до штатного розпису та поновлення особи на цій посаді або роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику іншу посаду відповідно до його кваліфікації.
Між тим, як вбачається з матеріалів справи, у період з 16.03.2024 року по 10.06.2024 року включно, відповідач жодних заходів, спрямованих на виконання судового рішення та поновлення позивача на посаді головного інженера Виробничого Управління Житлово-комунального господарства Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області або призначення позивача на рівнозначній посаді, не вчиняв.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відповідач не довів належними та достатніми доказами, що невиконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2023 року в частині поновлення позивача на посаді головного інженера у Виробничому Управлінні Житлово-комунального господарства Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області має місце з підстав, незалежних від волі відповідача, та що відповідач вжив усіх можливих заходів для виконання цього судового рішення.
Таким чином, аналізуючи діюче законодавство України, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду та не поновлює позивача на посаді головного інженера, чим позбавляє його заробітку та, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду, за період з 16.03.2024 року по 10.06.2024 року включно, що підтверджується належними доказами, які наявні в матеріалах справи.
У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ВУ ЖКГ Затоківської СР про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 15-16 Цивільного кодексу України, ст.ст.5-1, 233-236 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 2, 3, 81, 141, 265, 279-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Виробничого Управління житлово комунального господарства Затоківської селищної ради про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Віталій МИШКО