ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2304/25 Справа № 212/4030/24 Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/4030/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Лідовська А.А.

сторони:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: 18 регіональна військово лікарська комісія Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Ведяшкіною Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 листопада 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 про встановлення факту каліцтва для призначення пенсії або одержання допомоги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, заінтересовані особи: 18 регіональна військово лікарська комісія Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву мотивовано тим, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 233 від 03.06.1987 року мічмана ОСОБА_1 призначено з 22.04.1987 року на посаду техніка нормувальника плавучої майстерні ПМР 89, починаючи з 03.06.1987 року зараховано до списків особового складу ПМР 89 на всі види забезпечення для виконання службових обов`язків.

07.09.1987 року при виконанні службових обов`язків під час військово морського бойового походу з метою підвищення бойової готовності «ПМР 89», згідно наказу Міністра оборони СРСР, ОСОБА_1 отримав травму лівого плечового та ліктьового суглобів.

У зв`язку з отриманими травмами ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 07.09.1987 року по 21.09.1987 року, про що зроблено запис в медичній книжці офіцера Військово Морського флоту радянської армії, та видано Довідки медичної служби військової частини від 07.09.1987 року, від 22.09.1987 року, від 27.09.1987 року, а також виписний епікриз від 21.09.1987 року.

21.12.2021 року за заявою ОСОБА_1 . Металургійно ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено до 18 Регіональної військово лікарської комісії пакет документів для встановлення причинного зв`язку травми, одержаної військовослужбовцем ОСОБА_1 , з виконанням ним обов`язків військової служби. Розглянувши пакет документів на засіданні 18 Регіональна військово лікарська комісія прийняла рішення (протокол № 3 від 06 січня 2022 року), яким не було встановлено причинного зв`язку отриманої ОСОБА_1 07.09.1987 року травми із захистом Батьківщини, що унеможливлює отримання заявником статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у відповідності зі ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вважає, що таке рішення 18 Регіональної військово лікарської комісії не відповідає дійсним обставинам, що змусило заявника звернутися до суду із зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Посилаючись на викладене, просив суд: встановити факт участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в бойових діях під час військово морського бойового походу, з метою підвищення бойової готовності «ПМР 89», згідно наказу Міністра оборони СРСР; встановити факт отримання травми ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в бойових діях під час військово морського бойового походу, з метою підвищення бойової готовності «ПМР 89», згідно наказу Міністра оборони СРСР.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішеня, яким встановити факт участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в бойових діях під час військово морського бойового походу, з метою підвищення бойової готовності «ПМР 89», згідно наказу Міністра оборони СРСР, а саме бойові дії 07.09.1987 року під час військово-морського бойового походу до Республіки Ангола; встановити факт отримання травми ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в бойових діях 07.09.1987 року, під час військово-морського бойового походу до Республіки Ангола.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником заявлено вимоги щодо встановлення факту його участі у бойових діях, під час військово морського бойового походу з метою підвищення бойової готовності «ПМР 89», згідно наказу Міністра оборони СРСР, а саме бойові дії 07.09.1987 року, під час військово-морського бойового походу до Республіки Ангола, однак суд відмовив у встановленні факту каліцтва для призначення пенсії або одержання допомоги за загальнообовв?язковим державним соціальним страхуванням. ОСОБА_1 , є пенсіонером, особою з інвалідністю ІІІ групи, а тому не просив встановлювати такий факт, тобто суд прийняв рішення, яке не відноситься до підстав звернення заявника.

Наполягає на тому, що ним надано належні та достатні докази на підтвердження факту його поранення саме під час військово-морського бойового походу до Республіки Ангола. Вказує, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №63 від 08.02.1994 року, затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території. Відповідно до цього Переліку Ангола відноситься до переліку держав, на території якої велися бойові дії лише у період з листопада 1975 року по листопад 1979 року, однак цей період не відповідає дійсності та, згідно Примітки 6 цього Переліку, Генеральним штабом Збройних Сил колишнього СРСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії. Заявник не має можливості надади суду копію наказу МО СССР, у зв?язку з військовим діями країни агресора рф.

Також, заяником надано до суду апеляційної інстанції нові докази (а.с. 110-116), які не надавалися до суду першої інстанції, у зв?язку з їх перебуванням у зоні бойових дій.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, заінтересована особа - 18 регіональна військово лікарська комісія Міністерства оборони Українизазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, заявник ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 згідно військового квітка НОМЕР_2 проходив строкову військову службу у в/ч НОМЕР_3 в період з 1982 року по 1984 рік; понадстрокову військову службу в період з 12.1984 року по 12.1986 року в/ч НОМЕР_4 на посаді старшини команди, в період з 12.1986 року по 04.1987 року у в/ч НОМЕР_5 на посаді старшини команди, в період з 04.1987 року по 02.1993 року в/ч НОМЕР_5 на посадах технік нормувальник та в період з 02.1993 року по 05.1996 року у в/ч НОМЕР_6 на посаді командир взводу (а.с.25-27).

Відповідно довідки від 22.09.1987 року, виданої ВЧ НОМЕР_7 , ОСОБА_1 отримав травму плечового та ліктьового суглобів на «ПМР-89», при виконанні службових обов`язків під час військово морських навчань СФ та знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 07.09.1987 року по 21.09.1987 року в м. Севєроморську Мурманської області в/ч НОМЕР_8 (а.с.44).

Відповідно до довідки від 27.09.1987 року, виданої ВЧ НОМЕР_7 , ОСОБА_1 отримав травму плечового та ліктьового суглобів на «ПМР-89», при виконанні службових обов`язків під час військово морського бойового походу, з метою підвищення бойової готовності «ПМР-89» (а.с.9,43).

Відповідно до Форми № 2 прошитої та пронумерованої книги моряка, сторінка 22: «07.09.1987 года Выписной эпикриз травматологического отделения. Мичман ОСОБА_1 04.02.1963 г.р. был доставлен с плавучей мастерской ПМР №89 с 07.09.1987 года в 10-48 в госпиталь в/ч НОМЕР_8 АДРЕСА_1 области для оперативного вмешательства с установленным диагнозом: перелом верхней трети плечево-локтевого сустава. На первичном этапе проводилось лечение. Травму ОСОБА_1 получил во время военно морского боевого похода на плавучей мастерской ПМР-89. Согласно приказа командира в/ч НОМЕР_1 от 22.04.1987 года проходил на должности техника нормировщика плавучей мастерской «ПМР-89». Плавучая мастерская выполняла боевую задачу в походе по защите морских границ и территорий по приказу командующего Северного флота СССР. Мичман ОСОБА_1 проходил лечение с НОМЕР_9 в/ч НОМЕР_8 АДРЕСА_1 . Рекомендовано: длительное лечение в поликлинике 83 СФ г. Североморск металлоконструкцию (спицу) утопить 2/3 25 …. Освободить от физических нагрузок на срок лечения»; сторінка номер 58: «22.09.1987 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 был назначен приказом командира в/ч НОМЕР_1 от 22.04.1987 №012 ПМ на должность техник нормировщик плавучей мастерской «ПМР-89» ІНФОРМАЦІЯ_5 находился в боевом походе, выполнял боевую задачу по занятию рубежей. Во время боевого похода мичман ОСОБА_1 получил боевую травму левого плечевого сустава, находился на стационарном лечении з 07.09.1987 по 21.09.1987 АДРЕСА_1 НОМЕР_8 » (а.с.21зворот 25).

Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що станом на момент отримання травми, а саме, станом на 07.09.1987 року, заявник ОСОБА_1 , проходячи військову службу на плавучій майстерні « ІНФОРМАЦІЯ_6 » в складі Північного Флоту Союзу РСР в м. Севєроморськ Мурманської області, приймав безпосередню участь у бойових діях. Натомість, із зазначених письмових доказів судом встановлено, що зазначену травму заявник отримав під час військово морських навчань СФ (під час військово морського бойового походу з метою підвищення бойової готовності «ПМР-89»).

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції та доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі (ч.ч. 4, 5 ст. 367 ЦПК України).

Порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главами 1 та 6 розділу IV ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 315-319 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа, відповідно до вимог статті 318 ЦПК України, вказує який факт встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Згідно із заявою ОСОБА_1 , встановлення факту його участі в бойових діях, під час військово морського бойового походу з метою підвищення бойової готовності «ПМР 89», згідно наказу Міністра оборони СРСР та отримання ним травми в бойових діях, під час цього військово морського бойового походу, необхідно йому для реалізації права на соціальне забезпечення та отримання соціальних пільг, встановлених для осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 1-5).

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон, у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Вказані висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19 (провадження № 14-481цс19).

З огляду на наведені вище аргументи, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту участі у бойових діях та отримання поранення під час участі у бойових діях, не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, а тому висновки суду першої інстанції про можливість розгляду цієї заяви по суті та відмову у її задоволенні є помилковими.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Таким чином, суд не врахував, що заява щодо встановлення юридичного факту, який просить встановити заявник, не підлягає розгляду в судовому порядку.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 753/14404/17-ц (провадження № 61-36752св18) та у постанові від 17 травня 2023 року у справі № 298/1531/19 (провадження № 61-8752 св 21)..

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 369, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: 18 регіональна військово лікарська комісія Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту каліцтва для призначення пенсії або одержання допомоги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: