РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

04.10.2024 позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 , мотивуючи його тим, що 21.09.2017 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 200 000,00грн., процентною ставкою 24% річних. Відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту щомісячно шляхом сплати обов`язкових мінімальних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00грн. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим станом на 20.12.2021 утворилась заборгованість в загальному розмірі 43712,11грн. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором від 21.09.2017 до боржника ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», у зв`язку з чим останній має право вимагати стягнення заборгованість на свою користь.

Просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 43712,11грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00грн та витрати на правничу допомогу в сумі 9200,00грн.

Ухвалою суду від 07.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

25.10.2024 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому він позов ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не визнав повністю та зазначив, що позовна заява подана позивачем за межами позовної давності. В даному випадку датою початку перебігу позовної давності по рахунку № НОМЕР_1 є наступний за поточним місяць - липень 2020 року, оскільки 02 червня 2020 року відповідачем у справі було внесено поточний платіж у сумі 1000,00грн і банк зарахував його. Крім того, 20.06.2020 він вніс поточний платіж в сумі 1489,27грн, який також зарахований банком, що підтверджується доданими до позовної заяви випискою по рахунку відповідача та розрахунком заборгованості. Після цього відповідач припинив виконувати свої зобов`язання. Відповідно банк повинен був та мав змогу звернутися до суду в останній день липня 2023 року. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази - оригінали видаткових касових ордерів та/або їх належним чином завірені копії як первинних бухгалтерських документів. До позовної заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Договір факторингу №4 від 20.12.2021 року та Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 20.12.2021 не підкріплено оригіналом та/або належним чином завіреною копією Довіреності №016543/21 від 01.11.2021 року на ім`я ОСОБА_2 , що є порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить в позові відмовити повністю.

Крім того, 25.10.2024 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що перебіг 3-річного строку позовної давності за вказаним позовом почався в останній день липня 2020 року та сплинув в останній день липня 2023 року. Укладання правочину відступлення права вимоги не зупиняє, не перериває та не змінює перебігу строку позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості.

01.11.2024 до суду надійшли заперечення представника позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, в яких зазначено, що в даній справі строк позовної давності позивачем не пропущений і підстав для відмови в позові у зв`язку зі сплавом позовної давності немає, оскільки відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану позовна давність, визначена у ст.257-259,362,559,681,728,786,1293 ЦК України, продовжується на строк його дії. Вказане підтверджено і усталеною практикою Верховного Суду. Просить заяву відповідача про застосування строку позовної давності відхилити, позовну заяву задовольнити повністю.

04.11.2024 до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_1 на заперечення представника позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, в яких відповідач зазначив, що Закон України від 15.03.2022 №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", на який посилається представник позивача, суттєво звужує права та свободи громадян України під час дії воєнного стану, оскільки відбирає право на захист у суді порушених прав та свобод непрацездатних (пенсіонерів) громадян України, які опинились в скрутних фінансових обставинах, а бізнесу дає можливість без перешкод непомірно збагачуватись в умовах воєнного стану в Україні. При цьому, позивач не висвітлює усіх інших змін, внесених законом №2120-ІХ від 15.03.2022, а саме п.18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, між нормою прямої дії Основного Закону України, а саме, ст. 22 Конституції України, за якою при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав й свобод, та підзаконним актом, яким є Закон №2120-ІХ від 15.03.2022 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" наявна юридична колізія, наслідком якої є неможливість захистити порушені права та свободи громадян за зверненням, що дорівнюється скритій формі відсутності доступу до суду під час дії воєнного стану в Україні. За усталеною практикою ЄСПЛ позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Позовна давність має забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у минулому, спираючись на докази, які, вже можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Україна є суб`єктом міжнародного права та узяла на себе зобов`язання неухильно дотримуватись прав людини, визначених Конвенцією та іншими міжнародними актами. Обмеження прав людини навіть в умовах воєнного стану є неприпустимим, тому в даному випадку повинні застосовуватись загальні норми Конституції України, а не норми Закону №2120-ІХ від 15.03.2022. Просить в позові відмовити повністю.

Представник позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених в заявах по суті, просить в задоволенні позову відмовити. Додатково суду пояснив, що він дійсно в 2017 році звернувся до Альфа-Банк та отримав кредит на платіжну картку. Він дійсно користувався кредитними коштами, перший рік сплачував. Зараз він вже не пам`ятає, скільки саме кредитних коштів ним було використано та скільки сплачено. Потім через скрутне матеріальне становище він не міг погашати кредит. Останній раз він вніс платіж в червні 2020 і вважає, що з наступного місяця липня 2020 повинен відраховуватись 3-річний строк позовної давності. Позивач звернувся до суду з цим позовом з пропуском строку давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Інші його заперечення викладені у відзиві на позов і він підтримує їх.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Суд встановив, що 21.09.2017відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» із Офертою (пропозицією) на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», запропонувавши Банку відкрити йому поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, випустити міжнародну картку MC DEBIT WORLD строком дії 3 (три) роки, встановити на неї кредитний ліміт в розмірі 200 000,00грн, фіксовану процентну ставку - 24% річних, обов`язковий щомісячний мінімальний платіж 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00грн. Банк щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснює договірне списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_2 в розмірах, що необхідні для щомісячної сплати страхового платежу згідно з умовами договору. Всі відносини між сторонами та істотні умови надання та користування кредитом, які не врегульовані Угодою, регулюються Договором, діюча редакція якого розміщена за електронною адресою: www.alfabank.com.ua.

Вказана Оферта особисто підписана відповідачем ОСОБА_1 і акцептована (підписана) уповноваженим представником Банку.

Підписанням Оферти та Паспорту споживчого кредиту ОСОБА_1 беззаперечно підтвердив попереднє ознайомлення у письмовій формі із всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, та інформацією, надання якої передбачене Законом України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ.

Згідно з випискою по банківському рахунку НОМЕР_1 , кредитна картка World Debit Mastercard НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_1 , за період з 21.09.2017 по 21.12.2021 та розрахунком заборгованості станом на 20.12.2021 заборгованість відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить загалом 43712,11грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту - 39392,11грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту 38 464,40грн + несанкціонована заборгованість (овердтрафт) 927,71грн) та заборгованості за відсотками за користування кредитом 4320,00грн.

Крім того, згідно з випискою по банківському рахунку на кредитну картку відповідача 21.09.2017 первісно було встановлено кредитний ліміт в сумі 16250,00грн., який в подальшому було збільшено: 19.06.2018 на 4000,00грн., 20.07.2020 на 4450,00грн.

Відповідач активно користувався кредитними коштами, здійснював зняття готівки в банкоматі, поповнював картку. Останній раз відповідач поповнив картковий рахунок 02.06.2020 на суму 1000,00грн.

В своє чергу, Банк здійснював списання процентів за користування кредитом, щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування, за страховий пакет від фінансових ризиків, плати за користування послугою смс-повідомлення, в т.ч. за рахунок овердтрафту тощо.

Відповідно до Договору факторингу №4 від 20.12.2021, невід`ємними додатками до якого є Реєстр боржників від 20.12.2021, Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 20.12.2021, первісний кредитор АТ «Альфа-Банк» відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором новому кредитору ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на загальну суму заборгованості 43712,11грн., з яких залишок заборгованості за тілом кредиту 39392,11грн., залишок заборгованості за штрафними санкціями 4320,00грн.

За умовами вказаного договору факторингу право вимоги бо боржників, в т.ч. до відповідача, перейшло до позивача з моменту оплати ним як Фактором ціни права вимоги, визначеної договором. Таку оплату позивач здійснив 20.12.2021 згідно з платіжним дорученням №34291 від 20.12.2021.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається.

В даній справі судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 21.09.2017 особисто звернувся до АТ «Альфа-Банк» із пропозицією (офертою) на укладання кредитного договору на відповідних умовах, які були погоджені (акцептовані) Банком. Пропозиція (оферта) була особисто підписана відповідачем ОСОБА_1 , Акцепт пропозиції (оферти) уповноваженим представником Банку. Факт отримання Акцепту також засвідчено особистим підписом ОСОБА_1 .

Отже, кредитний договір було оформлено письмовими документами і підписано сторонами в передбачений законодавством спосіб, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, у зв`язку з чимвін є чинним і обов`язковим для виконання.

Жодних обставин, які б свідчили про недійсність (нікчемність) вказаного кредитного договору, за аналізом та оцінкою наданих доказів судом не встановлено.

За змістом кредитного договору надання кредиту позичальнику/відповідачу передбачалось шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку з відкриттям поточного рахунку, позичальник/відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та інші передбачені договором платежі шляхом здійснення обов`язкового мінімального щомісячного платежу з наданням Банку права щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з його поточного рахунку.

Судом встановлено, що Банк виконав свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, зокрема, відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок, випустив кредитну картку, на яку 21.09.2017 встановив кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено.

Відповідач, в свою чергу, активно користувався вказаними коштами, однак свого зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином в повному обсязі не виконав, допускав прострочення платежів, вносив їх в меншому розмірі, останній раз особисто поповнив картку 02.06.2020 на суму 1000,00грн (а всього в розрахунковий період 21.05.2020 20.06.2022 1489,27грн), після чого припинив здійснювати будь-які платежі, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої кредитор має право вимагати в судовому порядку.

На даний час право вимагати стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за вищевказаним кредитним договором належить позивачу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»як новому кредитору на підставі Договору факторингу №4 (з додатками реєстром боржників, актом приймання-передачі реєстру боржників), укладеного 20.12.2021 з первісним кредитором АТ «Альфа-Банк», який є чинним.

В цій справі заявлений до стягнення розмір заборгованості становить загалом 43712,11грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 39392,11грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом 4320,00грн. При цьому, сума 4320,00грн. відповідно до розрахунку заборгованості є саме заборгованістю за відсотками, а не за штрафними санкціями, як це зазначено у реєстрі боржників за договором факторингу №4 від 20.12.2021. Будь-які штрафні санкції боржнику не нараховувались. Вказаний розмір заборгованості визначений станом на 20.12.2021, тобто на момент укладання договору факторингу №4 від 20.12.2021.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами Офертою на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, Акцептом пропозиції на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, Паспортом споживчого кредиту, Договором факторингу з додатками (випискою з реєстру боржників, актом приймання-передачі реєстру боржників, платіжним дорученням), випискою з банківського рахунку позивача, яка є первинним бухгалтерським документом, а також розрахунком заборгованості, який є повним, чітким, об`єктивним, узгоджується з умова кредитного договору. Вказані докази суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення рішення, підстав сумніватись в їх достовірності у суду немає.

Крім того, факту звернення до Банку, особистого підписання пропозиції (оферти) на укладання кредитного договору, отримання акцепту від Банку, дійсність кредитного договору як правочину, отримання кредитних коштів, користування ними, факту виникнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні фактично не оспорював. У зв`язку з цим ці обставини в силу вимог ст.82 ЦПК України не підлягають доведенню іншими засобами доказування.

Викладені у відзиві на позов твердження відповідача про те, що договір факторингу №4 від 20.12.2021 та акт приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021, які підписані представником АТ «Альфа-Банк» Дяченко Д.І., не підкріплено оригіналами та/або належним чином завіреними копіями довіреностей на його ім`я, суд вважає безпідставними.

В даному випадку відомості про представника Банку, уповноваженого на укладання договору факторингу, та реквізити документу, яким таке право посвідчено, зазначені в договорі факторингу. Жодних відомостей про визнання цього договору недійсним, в т.ч. з підстав укладання/підписання його неуповноваженою особою, матеріали справи не містять.

Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище через смерть близьких родичів, погіршення стану здоров`я, втрату роботи, відсутність інших доходів, крім мінімальної пенсії за віком, не є підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань за кредитним договором. Відомостей про те, що відповідач звертався до кредитора з приводу добровільного врегулювання питання погашення заборгованості, реструктуризації боргу тощо, матеріали справи не містять.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем як боржником добровільно узятих на себе зобов`язань за кредитним договором є порушенням прав кредитора, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 посилається на пропуск позивачем загального строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, та подав заяву про застосування строку позовної давності та відмову в позові у зв`язку з його пропуском позивачем.

Так, згідно з ст.257, ч.3,4 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1,5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1,3 ст.266 ЦК України).

В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020 (набув чинності з 02.04.2020) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Загальновідомими обставинами і такими, що не підлягають доведенню в силу положень ст.82 ЦПК України, є дія в Україні з 12.03.2020 по 30.06.2023 карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, у зв`язку з чим 3-річний строк позовної давності за грошовими вимогами, обов`язок сплати яких настав з 02.04.2017, є продовженим на строк дії карантину.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022 (набув чинності з 17.03.2022) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19 (з подальшими змінами), відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Загальновідомими обставинами і такими, що не підлягають доведенню в силу положень ст.82 ЦПК України, є дія в Україні з 24.02.2022 по теперішній час воєнного стану, введеного у зв`язку із збройною агресією рф проти України, у зв`язку з чим 3-річний строк позовної давності за грошовими вимогами, обов`язок сплати яких настав з 17.03.2019, є зупиненим на час воєнного стану.

Оцінивши фактичні обставини справи та враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд вважає, що з цим позовом позивач звернувся 04.10.2024 в межах строку позовної давності, підстав для відмови в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності за заявою відповідача суд не знаходить, а відповідні заперечення відповідача вважає безпідставними.

Так, дійсно, як встановлено судом, останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 02.06.2020 в сумі 1000,00грн, а у поточний розрахунковий період (з 21.05.2020 по 20.06.2020) 1489,27грн. Станом на 20.06.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором згідно із розрахунком заборгованості становила 20646,38грн. В подальшому відповідач щомісячних платежів не вносив, кредитні кошти та нараховані проценти до цього часу не повернув. Відповідні порушення з боку відповідача мали місце в період дії карантину та воєнного стану, під час яких строк позовної давності, як зазначалось вище, був відповідно продовженим і зупиненим.

Отже, на день подання цього позову загальний строк позовної давності не сплив, тому заявлена до стягнення сума заборгованості за кредитним договором підлягає повному стягненню з відповідача.

Доводи відповідача про те, що Закон №2120-ІХ від 15.03.2022, яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19, суттєво обмежує права і свободи громадян під час дії воєнного стану, перебуває у юридичній колізії з ст.22 Конституцією України, у зв`язку з чим підлягають застосуванню саме положення Конституції України як норми прямої дії, судом відхиляються. Такі доводи ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні відповідачем норм права.

В даному випадку спір між сторонами виник з договірних (кредитних) правовідносини, які врегульовані ЦК України. Вищевказані закони, якими були внесені зміни до ЦК щодо дії строків позовної давності під час карантину та воєнного стану, є чинними, неконституційними не визнані, жодної невизначеності чи суперечності щодо спірного питання у вказаних нормативно-правових актах не вбачається, тому вони підлягають застосуванню судом під час вирішення цього спору.

Таким чином, позов ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» слід задовольнити повністю.

Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00грн.

Крім того, відповідно до ст.137,141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу.

Так, на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» надав суду договір про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024, укладений з адвокатом Литвиненко О.І., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю КС №9438/10 від 18.09.2020, акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, платіжну інструкцію №3573 від 29.07.2024, які є належними та допустимими доказами.

Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі 9200,00грн.

Згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, § 268).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Так, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг №1 від 15.07.2024 розмір витрат на правничу допомогу в сумі 9200,00грн визначено з урахуванням таких послуг: первинна консультація 0,5 години, 1000,00грн; правовий аналіз наявних документів у справі, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та ЄСПЛ 2 години, 4000,00грн.; підготовка та подання позовної заяви 2,1 година, 4200,00грн.

При цьому, позовна заява складена фактично на 3-х повних аркушах та здебільшого містить цитування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, є типовою та шаблонною. До позовної заяви додані копії кредитного договору, договору факторингу, виписка з банківського рахунку, розрахунок заборгованості, правоустановчі документи позивача та документи на підтвердження витрат на правничу допомогу. Інших документів в межах цієї справи адвокатом не складалось та не подавалось.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації спірних правовідносин, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, принципи верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу 9200,00грн. є завищеним та неспівмірними зі складністю справи, яка стосується стягнення кредитної заборгованості, законодавство та судова практика щодо якої є усталеною, з обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим на це часом. Суд вважає, що рівень складності справи не вимагав такого обсягу правничої допомоги (проведення консультації, вивчення документів, аналіз законодавства та судової практики, складання позовної заяви) з витрачанням вказаного часу та визначеної вартості. В даному випадку позивач не довів, що визначений ним розмір правової допомоги повною мірою відповідає принципам розумності та співмірності.

Суд вважає, що відсутність в даній справі будь-яких заперечень щодо витрат на правничу допомогу та клопотання про зменшення їх розміру від відповідача, не впливає на вищевказані висновки.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах відповідних договірних відносин. Зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

З урахуванням вищевикладених мотивів, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі і вважає, що цей необхідно зменшити, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі до 3000,00грн., що забезпечить баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Керуючись ст.3,6,11,15,16,207,526,530,610,611,625-629,638,1046-1050,1055,1056-1, п.12,19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82, 89,141,259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс», ЄРДПОУ 40340222, місце знаходження: м.Київ, пл. Солом`янська, б.2, заборгованість за кредитним договором від 21.09.2017 в загальному розмірі 43 712,11грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00грн., витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00грн., усього 49 740,11грн (сорок дев`ять тисяч сімсот сорок гривень 11 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.02.2025.

Суддя Н.А.Мурашова

19.02.2025