КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3591/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі незаконно звільненого, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ДП «Інформаційні судові системи» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі незаконно звільненого, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі, у якому, із врахуванням заяви від 05 травня 2021 року про відмову від частини позовних вимог, просила суд: визнати протиправним та скасувати незаконний наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи»; поновити її на роботі, а саме на посаді помічника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи»; стягнути з відповідача на користь позивача суму, яка складається із середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що її 15 січня 2021 року було прийнято на посаду помічника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи».

Позивач зазначає, що виконувала свої посадові обов`язки і доручення від керівництва сумлінно, професійно та належно. За цей період до неї не було жодного нарікання щодо виконання всіх поставлених їй завдань. Вказує, що вона жодного разу не порушувала трудову дисципліну, докази протилежного - відсутні.

04 березня 2021 року позивач зателефонувала начальнику відділу кадрів ОСОБА_11. і повідомила, що їй надійшло подання голови Ради трудового колективу Підприємства, яке оформлено як захід реагування на неодноразові звернення працівників Підприємства, яке стосується її особисто, відтак позивач просила надати їй повний текст цього подання для ознайомлення, проте отримала відмову. Зазначає, що від в.о. генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» ОСОБА_2. також отримала відмову в наданні даного документу.

Позивач зазначає, що згодом відключили її доступ до робочої електронної поштової скриньки та обмежили доступ в користуванні робочим комп`ютером.

На день подання позову вказує, що їй не було вручено ні запрошуваного нею подання, ні будь-яких інших документів, які стосуються організації її праці та правового статусу на Підприємстві.

12 березня 2021 року, не маючи змоги виконувати свої посадові обов`язки та у зв`язку із відсутністю начальника відділу кадрів, на своєму робочому місці позивач написала повідомлення до тимчасово виконуючого обов`язків Голови Державної судової адміністрації України Гізатуліній Л.В. щодо ситуації, яка склалася на Підприємстві.

Позивач вказує, 17 березня 2021 року нею було надіслано звернення до Голови Комісії по трудовим спорам ДП «Інформаційні судові системи» про з`ясування незрозумілих обставин щодо звернення.

В подальшому, 23 березня 2021 року було також надіслано звернення щодо вжиття заходів відповідно до трудового законодавства виконуючому обов`язків Генерального директора ОСОБА_2 ..

Вказує, на день подання позову жодна відповідь на неодноразові звернення не надходила.

Надалі, 25 березня 2021 року при розмові із заступником генерального директора було повідомлено, що її було звільнено з посади помічника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи».

Позивач зазначає, що на день звернення до суду з позовом ні наказу про звільнення із займаної посади, ні трудової книжки їй вручено не було.

Відтак, у зв`язку із незрозумілими обставинами для позивача, вона була вимушена звернутися до суду із даним позовом та просила вирішити спір у судовому порядку, задовольнивши позовні вимоги.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не врахував, що відповідачем не виконані приписи ч.1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких у разі звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку, а також у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Зазначає, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Апелянт наголошує, трудову книжку їй було видано в судовому засіданні у червні 2024 року, тобто через три з половиною роки з моменту звільнення.

Вказує, судом першої інстанції не було встановлено у чому полягає її невідповідність займаній посаді, що безпосередньо слугувало підставою для звільнення. Відтак, судом першої інстанції не було перевірено підстави її звільнення із займаної посади на їх відповідність закону.

Наголошує, відповідачем не встановлено та не доведено конкретних фактів, що вона дійсно не виконувала покладені на неї завдання та обов`язки відповідно до Посадової інструкції помічника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи».

Апелянт вказує, твердження, викладені у Протоколі засідання № 49 Ради трудового колективу ДП «Інформаційні судові системи» щодо її моральних якостей, які унеможливлюють виконання посадових обов`язків в повному обсязі та призводять до напруженого психологічного мікроклімату в колективі Підприємства не можуть бути підставою для звільнення.

Зазначає, що її було прийнято на посаду помічника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи». Відтак, згідно чинного законодавства підставою для звільнення за результатами випробування може бути невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий, а не через моральні якості та рівень етики.

Разом з тим, наголошує, що акту, який є передумовою для скликання Ради трудового колективу ДП «Інформаційні судові системи», у якому було б зафіксовано, що вона не впоралася зі своїми посадовими обов`язками або неналежним чином поставилася до них відсутній, а службових записок співробітників або усного зауваження з приводу якості виконання роботи є недостатнім.

Звертає увагу суду, що відповідачем жодного разу не було накладено на неї жодного дисциплінарного стягнення у вигляді доган чи будь-яких інших формах.

19 листопада 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скарг від представника ДП «Інформаційні судові системи» - ОСОБА_12., відповідно до якого просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що позивач була прийнята на посаду помічника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» 15 січня 2021 року відповідно до наказу від 14 січня 2021 року №5-К, зі строком випробування три місяці. Так у своїй заяві про прийняття на роботу позивач власноруч вказала строк випробування, на який її має бути прийнято. Інформацію щодо строку випробування, у відповідності до вимог трудового законодавства, також зазначено в наказі про прийняття її на роботу. З витягом з даного наказу вона була ознайомлена під підпис в день прийняття на роботу, що підтверджується відповідною відміткою на наказі.

Однак, під час строку випробування було встановлено невідповідність позивача посаді, на яку її було прийнято. Враховуючи це, 26 лютого 2021 року було підготовлено повідомлення щодо попередження позивача про її подальше звільнення 04 березня 2021 року.

Зазначене повідомлення ОСОБА_1 було вручено 26 лютого 2021 року у приміщені відділу кадрів Підприємства в присутності працівників Підприємства. З повідомлення остання ознайомилася, але від підпису на копії відмовилася, відповідно було складено відповідний акт.

В подальшому, 04 березня 2021 року, в день звільнення позивача, який був зазначений у повідомленні, вона протягом робочого дня була відсутня на робочому місці. Враховуючи вищевикладене, з метою ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення, їй 04 березня 2021 року о 16 год. 14 хв. було надіслано повідомлення на службову електронну поштову скриньку, з вкладенням витягу з наказу про звільнення від 03 березня 2021 року №21-К. Також, її було повідомлено про звільнення шляхом надсилання інформації та фото витягу з наказу на її мобільний номер у додатку «Телеграм». Вказує, з дотриманням вимог чинного законодавства України, з позивачем було проведено всі розрахунки та підготовлено лист від 04 березня 2021 року №1064/6/04-00-21 на ім`я позивача, який цього ж дня був відправлений через АТ «Укрпошта», з оформленням опису вкладення, на її домашню адресу, зазначену нею при прийнятті на роботу.

У зв`язку із тим, що позивач не отримала зазначений лист, 19 березня 2021 року Підприємством було повторно підготовлено та надіслано позивачу листа від 19 березня 2021 року №1287/6/04-00-21. Разом з тим зазначає, що після 04 березня 2021 року (після дня звільнення) позивач більше жодного разу не з`являлася до Підприємства.

Вказує, за період роботи на Підприємстві позивач справ, закріплених за нею не прийняла до виконання, що підтверджується запискою головного юрисконсульта відділу юридичного супроводження, а також не підготувала жодного документу, в тому числі і процесуального. Окрім того, позивачка допускала неподання відповідних документів. Разом з тим, окрім невиконання своїх посадових обов`язків, позивач систематично не виходила на роботу без поважних причин та ігнорувала зауваження генерального директора про систематичні порушення правил трудового розпорядку.

Звертає увагу суду, позивач під час робочого часу виконувала іншу оплачувану роботу та займалася адвокатською діяльністю, що не мала права робити відповідно до наказу при прийняття на роботу та табелю використання робочого часу. Вказує, що позивач працювала також у ТОВ «ПТЛ ГРУП», що підтверджується відповіддю із Пенсійного фонду України.

Окрім того, Правилами внутрішнього трудового розпорядку на ДП «Інформаційні судові системи» встановлено, що на Підприємстві основними обов`язками працівників також є уважне ставлення до колег по роботі, сприяння створенню нормального психологічного мікроклімату в колективі. Однак, спілкування позивача з колегами мало зневажливий та зверхній характер, у зв`язку з чим призводило до виникнення конфліктних ситуацій, що сприяло напруженому психологічному мікроклімату в колективі Підприємства.

Отже, під час випробувального терміну було встановлено невідповідність позивача займаній посаді, тому і було прийнято рішення про її звільнення.

При апеляційному розгляді справи позивач ОСОБА_1 підтримала, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ДП «Інформаційні судові системи» ОСОБА_12. при апеляційному розгляді справи заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, мотивуючи свої заперечення тим, що доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що з 15 січня 2021 року ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з Державним підприємством «Інформаційні судові системи» та 04 березня 2021 року була звільнена відповідачем з посади помічника генерального директора Державного Підприємства «Інформаційні судові системи» за наказом № 21-к про припинення трудового договору, відповідно до п. 11 ст. 40 КЗпП України в зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді, на яку її прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування (копія якого міститься в матеріалах справи).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, щоматеріали справи містять лист від 26 лютого 2021 року В.о. генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи» ОСОБА_2 щодо попередження ОСОБА_1 про звільнення з роботи 04 березня 2021 року в зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді, з якого вбачається, що остання протягом випробувального терміну провокувала конфліктні ситуації, що як наслідок створювало ненормальний психологічний мікроклімат в колективі Підприємства. Підтвердженням якого є подання голови Ради трудового колективу Підприємства від 26.02.2021, яке оформлено як захід реагування на неодноразові звернення працівників Підприємства (копія листа наявна в матеріалах справи).

Також суд зазначив, що згідно з Акту про відмову від ознайомлення з повідомленням щодо попередження про звільнення вбачається, що 26 лютого 2021 року о 16 год. 30 хв. помічник генерального директора ОСОБА_1 була викликана до відділу кадрів для вручення їй (під підпис) оригінал повідомлення щодо попередження про звільнення з роботи 04 березня 2021 року в зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді на яку її було прийнято, протягом строку випробування (п.11 ст. 40 КЗпП України) підтверджується виконання відповідачем вимог абз.2 ст. 28 КЗпП України.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Положеннями статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП Українитрудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із частиною першою статті 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

У період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (частина друга статті 26 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців.

До строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причини (частина третя статті 27 КЗпП України).

Згідно з частиною другою статті 28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Термін "невідповідність" означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП України, а не за результатами випробування.

Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі № 522/3864/18, провадження № 61-18425св19, від 12 червня 2023 року у справі № 202/1444/21, провадження № 61-3839св23, від 30 січня 2023 року у справі № 522/3291/20, провадження № 61-10888св22, від 28 червня 2023 року у справі № 202/1441/21, провадження № 61-3837св23.

Пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП Українипередбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 826/12446/17 вказано, що у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатність виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі, якщо суб`єкт призначення в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення самостійно визначає, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено, і, визначаючи у цьому контексті критерії якості виконання роботи за посадою, наділений певною свободою розсуду.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неправомірності висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи та необґрунтованість рішення суду в частині визнання законним дій відповідача при її звільнення колегія суддів враховує наступні обставини справи.

Так згідно до наказу В.о. генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» ОСОБА_2. позивачку у справі ОСОБА_1 на підставі поданої нею заяви від 14 січня 2021 року прийнято на роботу з 15 січня 2021 року на посаду помічника генерального директора з строком випробування три місяці та окладом (тарифної ставки) 17000 грн в місяць. ОСОБА_1 була ознайомлена із вказаним наказом ( а.с. 137, 138, 139 т.1).

15 січня 2021 року ОСОБА_1 була ознайомлена із посадовою інструкцією помічника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» (а.с. 168-170 т.1).

03 березня 2021 року В.о. генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» ОСОБА_2. видав наказ № 21-К про звільнення ОСОБА_1 із 04 березня 2021 року з посади помічника генерального директора у зв`язку з встановленням невідповідності займаній посаді, на яку її прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування, п. 11 ст. 40 КЗпП України на підставі подання голови Ради трудового колективу ОСОБА_13. від 26 лютого 2021 року №01/0/-21- вих. (а.с. 25 т.1).

Даючи оцінку діям роботодавця в частині висновку щодо невідповідності займаній посаді ОСОБА_1 , на яку її прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування, тобто правовим підставам визначених п. 11 ст. 40 КЗпП України колегія суддів враховує, що такою роботодавець визначив подання голови Ради трудового колективу ОСОБА_13. від 26 лютого 2021 року №01/0/-21- вих., однак колегія суддів не може із вказаним погодитися, оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи посадової інструкції помічника генерального директора, останній за своєю посадою підпорядковується безпосередньо генеральному директору ( п.1.3) ( а.с. 168 т.1).

Розділі ІІ вказаної посадової інструкції визначенні завдання та обов`язки помічника генерального директора. Зокрема п. 2.15 вказаного розділу визначено що помічник генерального директора виконує завдання та обов`язки, що визначаються Посадовою інструкцією, наказами, розпорядженнями діючими на Підприємстві, а також виконує інші доручення керівництва.

Так 15 лютого 2021 року в.о. генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» ОСОБА_2 , видав розпорядження №1-Р згідно до якого визначив відповідальних осіб ДП за юридичний супровід судових справ, стороною ( третьою особою) в яких , є підприємство.

Зокрема згідно п.1.2 вказаного розпорядження на помічника генерального директора ОСОБА_1 покладено обов`язок супроводу справ :

- №757/29694/20-ц за позовом ОСОБА_3 до Підприємства про зміну формулювання причини звільнення з роботи та дати звільнення, стягнення вихідної допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- №760/18090/20 за позовом ОСОБА_4 до Підприємства про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги;

- №760/18257/20 за позовом ОСОБА_5 до Підприємства про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги;

- №753/11198/20 за позовом ОСОБА_6 до Підприємства про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги;

- №757/25384/20-ц за позовом ОСОБА_7 до Підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди;

- №757/45741/20-ц за позовом ОСОБА_8 до Підприємства про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги;

- №754/432/20 за позовом ОСОБА_9 до Підприємства про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (а.с.234 т.1).

Як слідує із матеріалів вказаної справи належних та допустимих доказів щодо не виконання чи неналежного виконання ОСОБА_1 вказаного розпорядження матеріали справи не містять.

Разом із тим із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що дійсно 23 лютого 2021 року у Печерському районному суду відбулося судове засідання у справі №№757/29694/20-ц за позовом ОСОБА_3 до ДП «Інформаційні судові системи» в якому приймали участь представники ДП ОСОБА_10 та ОСОБА_1

Із рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року у справі №760/18257/20 за позовом ОСОБА_5 до ДП «Інформаційні судові системи» вбачається, що всі необхідні та можливі дії представниками Підприємства у вказаній справі були вчинення ще до прийняття позивача у справі на роботу. Так в рішенні суду зазначено, що 24 вересня 2020 року від представника ДП «Інформаційні судові системи» надійшов відзив на позовну заяву, а 08 грудня 2020 року від представника ДП «Інформаційні судові системи» надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у справі №760/18090/20 за позовом ОСОБА_4 було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Як вбачається із рішення суду від 23 липня 2021 року представником відповідача до канцелярії суду було подано відзив.

Аналогічні дії були вчинення і в інших справах, супровід яких було доручено позивачці у справі, що вбачається із текстів документів, що містяться в ЄДРСР.

Разом із тим відповідач у справі не надав суду належних та допустимих доказів щодо не виконання ОСОБА_1 вище вказаного розпорядження в.о. генерального директора ДП. Матеріли справи не містять таких актів чи інших письмових доказів належним чином оформлених згідно до наданої відповідачем «Інструкції з діловодства на ДП «Інформаційні судові системи», які б були зареєстровані та доведенні до відома позивачки.

Посилання відповідача - роботодавця на подання голови Ради трудового колективу ОСОБА_13. від 26 лютого 2021 року №01/0/-21- вих. як підставу для припинення трудових відносин із позивачем, оскільки ні голова Ради трудового колективу, і сама Рада трудового колективу не є тим органом, який наділений повноваженням надавати оцінку відповідності займаній посаді позивачем.

Посилання відповідача на скріншоти переписки працівників ДП «Інформаційні судові системи» не можуть бути визнанні такими доказами, оскільки вони не відомостей за якими можна було перевірити дійсність та ідентичність особам які в них зазначені.

Так суд першої інстанції, вирішуючи спір послався на правовий висновок Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у що викладений у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі №490/12203/16-ц, проте, що «Положенням статті 28 КЗпП України визначено, що коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримає випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. У період випробувального терміну роботодавець з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки за трудовим договором. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право розірвати з працівником трудовий договір з причини незадовільного результату випробування. Прийняти таке рішення роботодавець має право в будь-який час протягом іспитового строку, в тому числі не чекаючи дня закінчення цього строку.

При цьому, роботодавцеві надано право самостійно визначати, чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято. Висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі №823/3540/14.

Разом із тим суд першої інстанції, відмовляючи у позові ОСОБА_1 не зазначив у рішенні обставин, якими визнав, що висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі є обґрунтованим і документально підтвердженим тому колегія суддів доходить висновку про скасування вказаного рішення суду та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині поновлення її на роботі.

Крім того відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, та враховуючи, що позовна заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04 березня 2021 року по 19 лютого 2025 року що становить 1022 робочих дні. При цьому колегія суддів враховує, що тривалість розгляду вказаної справи не пов`язана з діями самої позивачки у зв`язку з чим суд позбавлений можливості обмежити вказаний строк одним роком .

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

З врахуванням того, що позивачка відпрацювала у відповідача лише 34 робочих днів, тому колегія суддів вважає, що вказаний заробіток повинен бути вирахуваний, виходячи із окладу позивачки, який визначений наказом №5-к від 14 січня 2021 року у розмірі 17000 грн, та з врахування одного повно відпрацьованого місяці лютого 2021 року, який має 20 робочих днів, тому середньоденний заробіток складати 850 грн (17000 : 20)

Відповідно, на користь позивача з відповідача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу 868700 грн (850 х 1022) з утриманням із вказаної суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка у справі звільнена від сплати судового збору як при подачі позову так і при подачі апеляційної в порядку визначеному п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з чим зазначені судові витрати повинні бути покладені на відповідача у справі пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Відповідно з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог та складає 21717,50 грн., з яких 8687,00 грн судового збору, що підлягали сплаті до суду першої інстанції та 13030,50 грн, за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року скасувати, та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ №21-К виконуючого обов`язки генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи» від 04 березня 2021 року про припинення трудових відносин із помічником генерального директора ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю займаній посаді , на яку її прийнято згідно до п.11 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді помічника генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи» ( юридична адреса 01601 м.Київ, вул. Липська, 18/5, фактична адреса - 01054 м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24 2) з 05 березня 2021 року.

Стягнути з Державного підприємства «Інформаційні судові системи» ( юридична адреса 01601 м.Київ, вул. Липська, 18/5, фактична адреса - 01054 м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24 2) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушено прогулу із 05 березня 2021 року по 19 лютого 2025 року у розмірі 868700 грн (вісімсот шістдесят вісім тисяч сімсот гривень) з утриманням із вказаної суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Інформаційні судові системи» ( юридична адреса 01601 м.Київ, вул. Липська, 18/5, фактична адреса - 01054 м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24 2) в дохід держави судовий збір у розмірі 21717,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв