Справа №461/7406/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.,

секретаря судових засідань Курилюк А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

встановив:

Позовні вимоги.

АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за угодою № С-106-0 від 09.09.2019 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в розмірі 184559,98 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 09.09.2021 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було підписано угоду № С-106-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку № НОМЕР_1 . Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 25000 грн.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі за кредитним договором. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 10.07.2024 року становить 184559,98 грн.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.09.2024 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з (викликом) повідомленням сторін в судове засідання.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі. Також подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що сплата 4% від залишку заборгованості на кінець розрахункового періоду, згідно тарифів, була і є обов`язковою у випадку наявності залишку заборгованості станом на останній банківський день місяця та залежала виключно від дій позичальника і стану заборгованості за кредитним договором, тобто використаних, але не повернутих коштів. Зазначає, що відповідач погодилась в повному обсязі з умовами договору та протягом тривалого часу виконувала його, що свідчить про її погодження в тому числі зі встановленням вищевказаної комісії. Зазначив,що станом на сьогодні відсутній висновок Верховного Суду щодо можливості встановлення у кредитному договорі, стягнення з позичальника коштів (у процентному відношенні за неповернення використаного кредитного ліміту у відповідний період), як умову встановлення кредитного ліміту. Отже, висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, не може бути застосований до спірних правовідносин.

Також представник позивача скористався своїм правом та долучив до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості відповідача без врахування відповідної комісії.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача подав до суду відзив, у якому зазначив, що в укладеному між сторонами кредитному договорі передбачено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 3,99 % від суми кредиту, що складає 1277,52 грн щомісячно, Банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що такі умови кредитного договору є несправедливими. Зазначив, що кредитний договір та паспорт споживчого кредиту взагалі не містять будь-якого опису послуг із розрахунково-касового обслуговування, за які встановлена вказана комісія. З посиланням на практику Верховного суду вказав, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Повідомив, що загальна сума безпідставно нарахованих та списаних банком комісій становить 101 667,40 грн. З урахуванням вищевикладеного, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 09.09.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 підписано угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування №С-106-0, яка діє згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування (ДКБОФО), що затверджений розпорядженням банку, з усіма змінами та доповненнями до нього, діюча редакція якого розміщена в загальнодоступному місці банку та на його сайті, інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua. Тарифи та заява про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО) і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк» є невід`ємною частиною ДКБО.

Згідно з п.3 угоди, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: 3.1 Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн.; 3.2 Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди, становить 25000 грн. та може бути змінений в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативою банку, про що клієнта буде додатково повідомлено; 3.3 Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних згідно Тарифів Банку; 3.4 Розмір обов`язкового мінімального платежу (ОМП) встановлюється Тарифами та ДКБО.

Пунктом 4.2 угоди визначено, що нанесенням власноручного підпису під цією угодою позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО, яка зберігається на офіційному сайті Банку www.ideabank.ua, публічну пропозицію укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк» (оферта), яка розміщена на офіційному веб-сайті банку, підтверджує, що в день укладення цієї угоди у відділені банку або кредитного посередника, за його вибором, йому надано та ним отримано примірник ДКБОФО та Тарифів, вони йому зрозумілі і не потребують додаткового тлумачення.

Банк виконав свої обов`язки за угодою № С-106-0 про відкриття кредитної лінії належним чином, що підтверджується виписками з рахунку позичальника та розрахунками заборгованості.

Натомість, відповідачем умови угоди виконувались неналежним чином, внаслідок чого 07.05.2024 року АТ «Ідея Банк» направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, у якій вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Заборгованість відповідача за кредитним договором, станом на 10.07.2024 року, складає 184559,98 грн., з яких: прострочений борг 68039,18 грн., прострочені проценти 116520.8 грн.

Згідно з випискою по рахунку клієнта фізичної особи №/0710 за період з 09.09.2019 року по 10.06.2024 року, ОСОБА_1 нараховувалася комісія за санкціоновану перевитрату та перенесення цієї комісії за кредит на прострочення.

Судом також встановлено, що тарифами на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб нових клієнтів банку, що розміщені на Інтернет-сторінці Банку за наступним посиланням: https://ideabank.ua/sites/default/files/2024-08/CardBlancheBluezsk30.08.2019-12.07.2020.pdf.передбачено щомісячну сплату, разом з обов`язковим мінімальним платежем, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття рахунку 4% за обслуговування кредитної заборгованості (від залишку заборгованості станом на останній банківський день місяця) (п. 1.2.1 тарифів).

Також відповідно до п. 1.2.2 тарифів вартість обслуговування основної картки в місяць становить 10,00 грн. та сплачується щомісячно в останній банківський день місяця при наявності заборгованості, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття рахунку

Мотиви прийняття рішення судом.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (частина друга статті 1050 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з Правилами про споживчий кредит, затвердженими постановою правління Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 (чинними на час укладення угоди), банком передбачалось внесення плати за додаткові та супутні послуги, зокрема: за обслуговування кредитної заборгованості; розрахунково-касове обслуговування; комісія за надання кредиту; інші послуги банку. Під іншими послугами мала бути зазначена інформація за кожним видом платежу (тобто, у разі розширення переліку платежів перелік колонок має бути відповідно доповнений).

Аналіз чинних на той час норм та встановлених обставин дає підстави для висновку стверджувати, що станом на 19.09.2019 року була передбачена плата за обслуговування кредитної заборгованості. Водночас, «нарахування щомісячної плати за санкціоновану перевитрату» не було передбачено умовами укладеної між сторонами угоди.

Зважаючи на те, що угода № С-106-0 була укладена 09.09.2019 року і жодні зміни до неї не вносились, відповідно, банк не міг здійснювати нарахування щомісячної плати за санкціоновану перевитрату.

Відтак, позивач ототожнив плату за обслуговування кредитної заборгованості із платою за несанкціоновану перевитрату, що не узгоджується з умовами укладеного між сторонами кредитного договору (угоди).

Із наданої позивачем виписки неможливо встановити, з якої суми здійснювалось нарахування плати за санкціоновану перевитрату, що унеможливлює перевірити правильність такого нарахування.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 12.09.2023 року в цивільній справі №204/224/21, констатуючи відсутність виключної правової проблеми з приводу встановлених банками різного роду комісій у кредитних договорах, які є нікчемними, наголосила на тому, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає, передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема, справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією з яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема, надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Для кваліфікації умови кредитного договору як оспорюваної чи нікчемної має значення не назва комісії, а її зміст, тобто перелік дій банку, за які він цю комісію передбачив.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (Закон №1734-VIII), умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) зазначено, що якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається в резолютивній частині судового рішення.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

АТ «Ідея Банк» скористався правом надати докази на підтвердження заборгованості відповідача перед банком, з урахуванням положень умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, угоди № С-106-0 від 09.09.2019 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та тарифів, які розміщені на сайті банку, без щомісячної плати за санкціоновану перевитрату та з урахуванням сплачених коштів на погашення нарахованої цієї плати.

Згідно проведеного перерахунку, заборгованість відповідача станом на 10.07.2024 року становила 56822,10 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 56822,10 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 932,25 грн. (з розрахунку 56822,10 грн./ 184559,98 грн. х 3028 = 932,25 грн.).

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381-384 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,- задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за угодою № С-106-0 від 09.09.2019 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в розмірі 56822 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 932 грн. 25 коп.

Повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2025 року.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суддя Мироненко Л.Д.