Справа № 683/260/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в особі головуючого - судді Лугового О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу №683/260/25, 2/683/448/2025 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування,

встановив:

24 січня 2025 року адвокат Сечко С.В. в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що 13 квітня 2022 року в м.Старокостянтинів по вул.Попова, 9/55, з вини ОСОБА_2 , який керував травнспортним засобом ВАЗ 217030, н.з. НОМЕР_1 , була скоєна ДТП. Вина ОСОБА_2 підтверджується постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Volkswagen Touran, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №ЕР-86/05-22 від 18.05.2022 року, складеного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Volkswagen Touran, н.з. НОМЕР_2 становить 83 716 грн. 62 коп. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння цієї пригоди ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату майнового відшкодування, у зв`язку з чим МТСБУ на підставі Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № ЕР-86/05-22 від 18.05.2022 року здійснило виплату майнового відшкодування на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 64 028 грн. 25 коп., підтверджується платіжним дорученням №884179 від 24.06.2022 року.

У подальшому МТСБУ, стало відомо, що на момент ДТП, майнові інтереси ОСОБА_1 пов`язані із володінням та розпорядженням автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані в АТ «СГ «ТАС» договором добровільного комплексного страхування №AZ16-1289010 від 04.09.2021 року.

21.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Дану заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі: акту огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції №07128_33 від 15.04.2022 року; страхового акту №08869/33/922 від 25.04.2022 року та розрахунку суми страхового відшкодування, АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «ПРЕСТИЖ АВТО» у розмірі 31 465 грн. 79 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 263783 від 27.04.2020 року.

Враховуючи наведене, позивач вважав, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, безпідставно набув кошти і зобов`язаний їх повернути.

За вказаних обставин, позивач просив стягнути на свою користь із ОСОБА_1 кошти в розмірі понесених витрат: 64 028 грн. 25 коп., як безпідставно набуті та судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2025 року, не скористався.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Ураховуючи наведене та те, що ухвала суду, судом, надіслано за зареєстрованим місцем проживання відповідача, була повернена до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про вручення ухвали суду та копії позовної заяви з додатками в день проставлення у поштових повідомленнях таких відміток.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученною ухвала суду вважається в день проставлення у поштовому повідомлення відмітки про відсутність особи за адресою місця знаходження, що узгоджується з висновками в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження №12-233гс18) та від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 13.04.2022 року о 07 год. 45 хв. по вул.Попова, 9/55 в м.Старокостянтинові, керуючи автомобілем VAZ 217030 н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Touran, н.з. НОМЕР_2 від керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «VAZ 217030 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не була застрахована.

Згідно копії висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №ЕР-86/05-22 від 18.05.2022 року, складеного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_1 власнику транспортного засобу Volkswagen Touran, н.з. НОМЕР_2 становить 83 716 грн. 62 коп.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди, зокрема завданої джерелом підвищеної небезпеки, врегульовані статтями 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зокрема, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок ДТП, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

За наведеним у статті 1 Закону України «Про страхування» визначенням, страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон №1961-IV який діяв на момент виникнення правовідносин, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, МТСБУ, потерпілі (ст. 4 Закону №1961-IV).

МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. До основних завдань МТСБУ віднесено, зокрема, здійснення виплати із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим законом (п. 39.1, пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону №1961-IV).

Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ передбачені статтею 41 Закону №1961-IV, згідно з підпунктом (а) пункту 41.1 якої МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Так, МТСБУ у зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснило регламентну виплату відповідачу ОСОБА_1 в розмірі 64 028 грн. 25 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №884179 від 24.06.2022 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що майнові інтереси ОСОБА_1 пов`язані із володінням та розпорядженням автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані в АТ «СГ «ТАС» договором добровільного комплексного страхування №AZ16-1289010 від 04.09.2021 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи договору добровільного комплексного страхування №AZ16-1289010 від 04.09.2021 року та копією поліса №АТ/1171730 від 24.09.2021 року.

21 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. За результатами розгляду даної заяви було визнано пошкодження автомобіля «Volkswagen TOURAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі: акту огляду транспортного засобу від 13.04.2021 року, ремонтної калькуляції №07128_33 від 15.04.2022 року; страхового акту №08869/33/922 від 25.04.2022 року та розрахунку суми страхового відшкодування, АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «ПРЕСТИЖ-АВТО» у розмірі 31 465 грн. 79 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 263783 від 27.04.2020 року.

Згідно із п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

В Дигестах, наприклад, вказувалося, що juris praecepta sunt haec: honeste vivere, alterum non laedere, suum cuique tribuere (норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах). Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18).

Відповідно до статті 33 Закону № 1961-IV страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП.

У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.

У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

Крім того, у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Аналогічна позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20).

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема викладеною в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

У постанові від 06 листопада 2019 року у справі №131/153/17 Верховний Суд також виснував, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, особа, яка завдала шкоди, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди може бути зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) відповідно до статті 1194 ЦК України.

Разом з тим, у зазначеній постанові Верховний Суд визнав неправильним висновок про наявність у потерпілої особи права на отримання відшкодування в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному, оскільки зазначене стосується права особи задовольнити свої вимоги в одному з таких зобов`язань, а подвійне стягнення відшкодування однієї й тієї ж шкоди законом не допускається. Водночас наявність невиконаного особою, що завдала шкоди, судового рішення не може бути підставою для покладення на страховика, у якого була застрахована цивільна відповідальність, зобов`язання здійснити виплату страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 першочергово звернувся із заявою про здійснення виплати майнового відкодування до МТСБУ, внаслідок розгляду якої МТСБУ здійснило виплату ОСОБА_1 в розмірі 64 028 грн. 25 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції №884179 від 24.06.2022 року. В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування за результатами розгляду якої, пошкодження автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , було визнано страховим випадком у зв`язку з чим, АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «ПРЕСТИЖ АВТО» у розмірі 31 465 грн. 79 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 263783 від 27.04.2020 року.

Таким чином, оскільки на момент ДТП, майнові інтереси ОСОБА_1 пов`язані із володінням та розпорядженням автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані в АТ «СГ «ТАС» договором добровільного комплексного страхування №AZ16-1289010 від 04.09.2021 року, та після звернення ОСОБА_1 21.04.2022 року до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «ПРЕСТИЖ АВТО» у розмірі 31 465 грн. 79 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 263783 від 27.04.2020 року, відтак правові підстави для здійснення МТСБУ регламентної виплати на користь ОСОБА_1 у були відсутні, у зв`язку з чим останній фактично отримав подвійне відшкодування завданого йому матеріального збитку.

Враховуючи вищенаведене, вимоги МТСБУ про стягнення з ОСОБА_1 відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України грошових коштів в розмірі понесених витрат 64 028 грн. 25 коп., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №980444 від 08.04.2024 року. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258-260 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 64 028 грн. 25 коп., як безпідставно набуту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 3 028 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: 02154, Русанівський бульвар, 8, м.Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 .

Суддя: