Справа № 296/330/25
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"11" лютого 2025 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Анциборенко Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів спільного проживання батька і дитини неповною сім`єю та самостійного утримання і виховання батьком дитини, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради,

УСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира представник позивача - адвокат Кононенко Алла Анатоліївна подала вказану позовну заяву, в якій просить встановити факти спільного проживання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповною сім`єю і самостійного утримання та виховання батьком неповнолітньої доньки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовну заяву ОСОБА_1 передано судді Корольовського районного суду м. Житомира Анциборенко Н.М.

Суддя, дослідивши матеріали позовної заяви, встановив, що позов подано без додержання вимог ст. 175, 177 ЦПК України і підлягає залишенню без руху виходячи з наступного.

В роз`ясненнях, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний Суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Підстави позову становлять обставини (фактична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Проте позовна заява не містить жодного обґрунтування за вимогою про встановлення факту спільного проживання батька та дочки, а також, самостійного утриманні і виховання дитини батьком.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ст. 160 СК України).

Відповідно до змісту ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В розрізі даних правовідносин об`єктом захисту може бути порушене, невизнане або оспорене право чи інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, саме порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Однак зміст позовної заяви містить лише доводи про те, що позивач самостійно виховує дочку, яка повністю знаходиться на його утриманні, відповідач участі у вихованні та забезпеченні дитини не приймає, не цікавиться її успіхами у навчанні, духовним та фізичним розвитком. Метою звернення до суду з цим позовом вказано не заперечення відповідача щодо поживання дитини з позивачем (наявність спору), а реалізація різних соціальних цілей без необхідності звернення до матері дитини за отриманням згоди.

Отже зі змісту позовної заяви не вбачається спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, яка за доводами позовної заяви постійно проживає з позивачем, як і спору за вимогою про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини батьком або спору позбавлення батьківських прав.

На виконання вимог п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві необхідно зазначити, в чому полягає порушення відповідачем матеріального права або охоронюваного законом інтересу позивача та чим це підтверджується.

Крім того частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст. 150, 151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 14 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Таки чином позивачу необхідно визначитися із позовними вимогами, з урахуванням викладених роз`яснень.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та складає 1 211,20 грн.

Прохальна частина позовної заяви фактично містить дві самостійні вимоги немайнового характеру: про встановлення фактів спільного проживання батька і дитини неповною сім`єю та самостійного утримання і виховання батьком дитини.

За змістом вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи викладене, судовий збір, який підлягає сплаті, за вимогами немайнового характеру становить 2 422,40 грн (1 211,20 грн х 2).

Проте, позивачем долучено до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Отже, на виконання ухвали суду, позивач має надати суду оригінал платіжного документа про доплату судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

З огляду на викладене та відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів спільного проживання батька і дитини неповною сім`єю та самостійного утримання і виховання батьком дитини - залишити без руху, про що повідомити позивача.

Надати заявнику строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає її вимоги, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. М. Анциборенко