Провадження №2/592/129/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., за участю секретаря Літовченко С.М., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Юшкевич Є.Ю., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Фідірко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позов, позовні вимоги мотивує тим, що 17.07.2018 р. вона надала відповідачу ОСОБА_3 в борг 17000 доларів США, для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про що була складена відповідна розписка. В результаті отриманих коштів, відповідачами, які перебували у зареєстрованому шлюбі була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, а також у зв`язку з активними бойовими діями в Донецькій області, в тому числі м. Бахмут, вона разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 була вимушена переїхати до м. Суми. У зв`язку з вказаними обставинами, вона звернулася з претензією до відповідача ОСОБА_3 про повернення грошових коштів, які останній отримав у борг. Проте, відповідач ОСОБА_3 кошти не повернув. Просить суд: стягнути у солідарному порядку з відповідачів на її користь борг за розпискою від 17.07.2018 р. у сумі 17000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 639200 грн.; стягнути у дольовому порядку з відповідачів на її користь судовий збір у сумі 6392 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Юшкевич Є.Ю. позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав відзив на позов, позовні вимоги визнав.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Федірко Я.С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана за спільні кошти її та чоловіка ОСОБА_3 , а також кошти отримані в рівних частинах у дарунок від своїх батьків по 8000 доларів США. Про наявність розписки від 17.07.2018 р. ОСОБА_2 дізналася у серпні 2023 р., в той період, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували на стадії розлучення та припинення шлюбних відносин. Тобто, кошти зазначені у розписці від 17.07.2018 р. не використовувались в інтересах їх сім`ї, про їх наявність та мету ОСОБА_2 не знала.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши думки адвокатів, які представляють інтереси сторін, дослідивши докази по справі, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 06.03.1991 р.

З 23.07.2016 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

17.07.2018 р. ОСОБА_1 надала у борг ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 17000 доларів США для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про що була складена відповідна розписка.

Згідно договору купівлі-продажу від 19.07.2018 р. ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Доказів повернення суми боргу відповідачем ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 обрала вірний спосіб захисту свого порушеного права та скористалася своїм процесуальним правом обрати валюту зобов`язання пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості у розмірі 17000 доларів США.

Щодо вимоги про стягнення боргу за розпискою від 17.07.2018 р. у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , суд приходить до наступного.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Разом із тим, нормами ЦК України та СК України прямо не врегульовано питання поділу боргового зобов`язання між колишнім подружжям.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Тому, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.06.2024 р. (справа № 592/2499/24) в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , зареєстрованої 12.07.2018 р. на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 1829 виданий 19.07.2018 р. приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Мазною Г.І., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 за ОСОБА_3 .

В ході судового розгляду цивільної справи № 592/2499/24 було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2016 р. по 04.12.2023 р.

Під час перебування у шлюбі придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зміст статті 541 ЦК України свідчить про те, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом.

Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 712/21651/12) (провадження № 14-526цс18)).

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Отже, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Усуваючи наведений законодавчий недолік, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) погодилася з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого не може відбуватися автоматично і без згоди кредитора на підставі тільки договору чи рішення суду про поділ майна подружжя.

Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Такий правовий висновок викладено в названій вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд приходить до переконання, що ненадання письмової згоди ОСОБА_2 на отримання позики ОСОБА_3 саме по собі не вказує на відсутній солідарного обов`язок повернення боргу за договором позики, оскільки позивачем ОСОБА_1 доведено належними та достатніми доказами надання коштів у сумі 17000 доларів США ОСОБА_3 саме в інтересах сім`ї для придбання квартири, а не у власних.

Таким чином, кошти отримані ОСОБА_3 у борг за розпискою від 17.07.2018 р. були отримані в інтересах сім`ї, тому на ОСОБА_2 визначається солідарний обов`язок з їх повернення.

У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Оскільки розпискою від 17.07.2018 р. визначена сума позики у розмірі 17000 доларів США, без визначення еквіваленту у національній валюті, тому суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути у солідарному порядку на користь позивача суму боргу за розпискою від 17.07.2018 р. у розмірі 17000 доларів США без визначення еквіваленту в національній валюті за офіційним курсом НБУ.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір за пред`явлення позову до суду у сумі 6392 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) суму боргу за розпискою від 17.07.2018 р. у сумі 17000 доларів США.

Стягнути у дольовому порядку з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 6392 грн., тобто по 3196 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М. Алфьоров