_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/393/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Березанського К.І. звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якої просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу, зокрема: визнати у рівних частинах (1/2) за позивачем та відповідачем право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м.; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 31,4 кв.м.; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0595 га; майнові праві на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 63,60 кв.м.; майнові права на 2 машиномісця за договором зі Споживчим товариством «Альтаїр-3»; майнові права на приміщення (комору) за договором зі Споживчим товариством «АЛЬТАЇР-3»; малу архітектурну форму у вигляді стаціонарної тимчасової споруди павільйону (МАФ) за адресою: АДРЕСА_5 .

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він та відповідачка ОСОБА_2 з 12.08.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2023 у справі №947/27774/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано. Дане рішення набрало законної сили 07 грудня 2023 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 947/21898/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання спільної дитини. За твердженням позивача, він протягом усього періоду шлюбу та спільного проживання докладав значних зусиль для матеріального забезпечення сім`ї та створення гідних умов життя. З метою досягнення фінансового благополуччя родини, ОСОБА_1 постійно працював та вживав усі необхідні заходи щодо отримання стабільного прибутку. На противагу цьому, ОСОБА_2 протягом значного періоду шлюбу не мала самостійного заробітку, знаходилася на його утриманні та переважно використовувала особистий час для власних потреб та інтересів. Таким чином, позивач доводить, що саме завдяки його постійним трудовим зусиллям та фінансовому внеску, подружжя змогло набути значне спільне майно, яке є предметом даного позову та просить суд, цю обставину врахувати при розподілі спільного майна подружжя, оскільки вона безпосередньо вплинула на формування спільної власності. За час шлюбу подружжям було набуто вищевказане спільне майно, а отже є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою суду від 26.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Вказаною ухвалою суду також задоволено клопотання сторони позивача про витребування з СТ «Альтаїр-3», а також у відповідачки інформацію та копії договорів щодо набуття майнових прав ОСОБА_2 на квартиру, комору та два машиномісця за адресою: АДРЕСА_4 , а також належним чином засвідчені копії документів щодо набуття майнових прав ОСОБА_2 на вказане майно, які перебувають у володінні Споживчого товариства «АЛЬТАЇР-3».

24.01.2025 від Споживчого товариства «Альтаїр-3» до суду надійшли витребувана інформація та документи.

Також ухвалою суду від 16.01.2025 задоволено клопотання сторони позивача та витребувано інформацію та копії договорів у Споживчого товариства «Будова-Фінанс».

На виконання ухали суду 24.01.2025 від вказаного товариства надійшли витребувана інформація та документи.

Відповідачка свої інтереси захищала через свого представника адвоката Дорошенка С.О. Сторона відповідача правом подання відзиву на позовну заяву та/або інших процесуальних документів у справі не скористалась. При цьому ухвалу суд від 26.08.2024 про зобов`язання надати документи щодо набуття права власності на майно, щодо якого порушується питання про поділ майна подружжя, не виконала.

16.01.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Від представника позивача 21.02.2025 надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить внести відповідні зміни до позовних вимог, уточнивши інформацію про майнові права, зокрема просить здійснити поділ спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу, визнати за позивачем та відповідачем право власності на:

-1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м.,

-1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 31,4 кв.м.,

- на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0595 га, кадастровий номер :01:005:0869,

-на 1/2 частку майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 63,60 кв.м., будівельний номер 22, 4-ий поверх, за Договором № 6/22 від 12.04.2019 зі Споживчим товариством «Альтаїр-3»,

-на 1/2 частку майнових прав на машиномісце за договором № 6/74/М-БФ від 08.09.2021 зі Споживчим товариством «Будова-Фінанс», за аресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, 54-А, будівельний номер 6/74, 6-ий рівень, та 1/2 частку боргу в розмірі 4 597,50 США,

-на 1/2 частку майнових прав на машиномісце за договором № 6/56/М-БФ від 08.09.2021 зі Споживчим товариством «Будова-Фінанс», за аресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, 54-А, будівельний номер 6/56, 6-ий рівень, та 1/2 частку боргу в розмірі 4 597,50 США,

-на 1/2 частку майнових прав на приміщення (комору) за договором № 6/8-Кл від 25.05.2021 зі Споживчим товариством «АЛЬТАЇР-3», за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, 54-А, будівельний номер НП8л, поверх- 1,

-на 1/2 частку малої архітектурної форми у вигляді стаціонарної тимчасової споруди павільйону (МАФ) за адресою: АДРЕСА_5 .

У судове засідання 25.02.2025 сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача 25.02.2025 надійшла заява, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Від представника відповідачки надійшла заява, відповідно до якої справи просив проводити за відсутності відповідачки та її представника, заперечує проти задоволення позовних вимог, у тому числі звертає увагу суду що на підтвердження розміру заборгованості за договорами № 6/74/М-БФ від 08.09.2021 та № 6/56/М-БФ від 08.09.2021, укладеними зі Споживчим товариством «Будова-Фінанс», у розмірі 4 597,50 США, стороною позивача доказів не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що сторони у період з 12 серпня 2009 по 6 листопада 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси.

У період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перебування у шлюбі подружжям було набуте нерухоме майно, а саме:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2016, загальною площею 31,4 кв.м., житловою площею 11,7 кв.м.;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (кожному по 1/2 частці) на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2016, загальною площею 44,9 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, яка складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень;

-земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , належну на праві приватної власності ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2018, площею 0,0595 га, кадастровий номер :01:005:0869, цільове призначення: для індивідуального садівництва;

-МАФ (мала архітектурна форма) у вигляді стаціонарного тимчасової споруди павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 . За твердженням позивача, дана стаціонарна тимчасова споруда - павільйон, була придбана подружжям спільно під час шлюбу і використовувався для ведення дрібного сімейного бізнесу;

-майнові права на квартиру, отримані за договором асоційованого членства в споживчому товаристві №6/22 від 12.04.2019, укладений між ОСОБА_2 та Споживчим товариством «Альтаїр-3», розташовану у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 63,60 м?, вартістю 536 628,00 гривень;

-майнові права на приміщення (комору), отримані за договором асоційованого членства в споживчому товаристві №6/8-Кп від 25.05.2021, укладений між ОСОБА_2 та Споживчим товариством «Альтаїр-3», розташовану у за адресою: вулиця Жаботинського, 54-А, м. Одеса, будівельний номер НП8л, поверх-1, вартістю 3123 доларів США (еквівалент у гривні 85800,00 грн);

-майнові права на машиномісце за аресою: АДРЕСА_6 , 6-ий рівень, отримані на підставі договору № 6/74/М-БФ від 08.09.2021, укладеного між ОСОБА_2 та Споживчим товариством «Будова-Фінанс»;

-майнові права на машиномісце за аресою: АДРЕСА_7 , 6-ий рівень, отримані на підставі договору № 6/56/М-БФ від 08.09.2021, укладеного між ОСОБА_2 та Споживчим товариством «Будова-Фінанс».

Подружні стосунки між сторонами не склались, в результаті чого шлюб був розірваний.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку .

Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об`єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише дружини, це ще не означає, що вона є одноосібним власником майна.

Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ це об`єкт матеріального світу, саме предмети якого є об`єктом права власності.

Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України.

Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна.

Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об`єкта права спільної сумісної власності.

При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Ураховуючи викладене, суд встановив, що вищевказане майно придбане за час шлюбу, та є спільним майном подружжя, а отже підлягає поділу.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Відповідно ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким способом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя та доказів згоди компенсації будь-якого з них.

Тому суд, виходячи з наведених вимог закону та керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного суд України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вважає, що по даній справі слід застосувати засади рівності часток подружжя.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Сторона відповідача, як вже зазначено судом, правом на подання відзиву на позовну заяву та/ інших процесуальних документів, у тому числі зустрічного позову, відповідно до яких мала можливість спростувати позицію сторони позивача та викласти свої доводи та аргументи, не скористалась.

Водночас суд, оцінивши уточнені позовні вимоги та надані суду докази, не погоджується з вимогою сторони позивача щодо поділу та визнання права власності на 1/2 частку боргу в розмірі 4 597,50 США за договором № 6/74/М-БФ від 08.09.2021 зі Споживчим товариством «Будова-Фінанс» (манишомісце будівельний номер 6/74, 6-ий рівень) та 1/2 частки боргу розмірі 4 597,50 США за договором № 6/56/М-БФ від 08.09.2021 зі Споживчим товариством «Будова-Фінанс» (машиномісце будівельний номер 6/56, 6-ий рівень), оскільки доказі на підтвердження розміру заборгованості стороною позивача не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Перебуваючи у шлюбі, подружжям було набуто майно, яке належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 60, 63, 68-69, ч.1 ст.70,71, ст. 110 -112 СК України, керуючись статтями 12, 19, 81, 258-268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., за ОСОБА_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., за ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 31,4 кв.м., за ОСОБА_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 31,4 кв.м., за ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0595 га, кадастровий номер :01:005:0869, за ОСОБА_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0595 га, кадастровий номер :01:005:0869, за ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 63,60 кв.м., будівельний номер 22, 4-ий поверх, за Договором № 6/22 від 12.04.2019 зі Споживчим товариством «Альтаїр-3», за ОСОБА_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 63,60 кв.м., будівельний номер 22, 4-ий поверх, за Договором № 6/22 від 12.04.2019 зі Споживчим товариством «Альтаїр-3», за ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку майнових прав на машиномісце за договором № 6/74/М-БФ від 08.09.2021 зі Споживчим товариством «Будова-Фінанс», за аресою: АДРЕСА_6 , 6-ий рівень, за ОСОБА_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку майнових прав на машиномісце за договором № 6/74/М-БФ від 08.09.2021 зі Споживчим товариством «Будова-Фінанс», за аресою: АДРЕСА_6 , 6-ий рівень, за ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку майнових прав на машиномісце за договором № 6/56/М-БФ від 08.09.2021 зі Споживчим товариством «Будова-Фінанс», за аресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, 54-А, будівельний номер 6/56, 6-ий рівень, за ОСОБА_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку майнових прав на машиномісце за договором № 6/56/М-БФ від 08.09.2021 зі Споживчим товариством «Будова-Фінанс», за аресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, 54-А, будівельний номер 6/56, 6-ий рівень, за ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку майнових прав на приміщення (комору) за договором № 6/8-Кп від 25.05.2021 зі Споживчим товариством «АЛЬТАЇР-3», за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, 54-А, будівельний номер НП8л, поверх-1, за ОСОБА_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку майнових прав на приміщення (комору) за договором № 6/8-Кп від 25.05.2021 зі Споживчим товариством «АЛЬТАЇР-3», за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, 54-А, будівельний номер НП8л, поверх-1, за ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку малої архітектурної форми у вигляді стаціонарної тимчасової споруди павільйону (МАФ) за адресою: АДРЕСА_5 , за ОСОБА_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частку малої архітектурної форми у вигляді стаціонарної тимчасової споруди павільйону (МАФ) за адресою: АДРЕСА_5 , за ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення підписане 25.02.2025.

Суддя Ю. А. Скриль