Житомирський апеляційний суд
Справа №284/1041/24 Головуючий у 1-й інст. Піщуліна І. С.
Категорія 37 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №284/1041/24 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди у порядку суброгації, за апеляційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Бутенко Марії Олегівни на ухвалу Народицького районного суду Житомирської області від 14 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Піщуліної І.С. в смт Лугини,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова Група «ТАС» у якому просило стягнути з відповідачів завдані збитки у сумі 132462,47 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ПАТ «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 68937а0кш, предметом якого визначено страхування транспортного засобу Mercedes, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 07 серпня 2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем транспортного засобу Mercedes, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу Vollkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , якого постановою суду було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» (приватне) згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО6845759. Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування за страховим випадком, а тому він має право вимоги до відповідачів про відшкодування збитків в порядку суброгації на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 14 січня 2025 року клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про закриття провадження у справі задоволено. Провадження у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку суброгації закрито в частині позовних вимог до відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», оскільки зазначені позовні вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ПАТ «Страхова компанія «АРКС» - Бутенко М.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з тим, що судом було порушення норми процесуального права. Із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний чинник. Відповідно до статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом (стаття 20 ЦПК України). У цій цивільній справі ПАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова Група «ТАС» про відшкодування збитків у розмірі 132462,47 грн. Як зазначено у ч. 2 ст. 48 ЦПК України, юридична особа в даній справі ПАТ «Страхова компанія «ТАС» (приватне) може бути відповідачем у даній справі. В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України у вказаній редакції). Також право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів процесуальний закон передбачав незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Тому можливим було пред`явлення позову до фізичної та юридичної осіб стосовно стягнення з них коштів, навіть якщо ці особи не були солідарними боржниками, якими їх вважав позивач. Крім того, спільний розгляд суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України у вказаній редакції). Також право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів процесуальний закон передбачав незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Тому можливим було пред`явлення позову до фізичної та юридичної осіб стосовно стягнення з них коштів, навіть якщо ці особи не були солідарними боржниками, якими їх вважав позивач. Крім того, спільний розгляд таких вимог не створив солідарного обов`язку для відповідачів. У цій справі позовні вимоги є пов`язаними та мають розглядатися в одному провадженні, оскільки висновки суду щодо позовної вимоги до відповідача-фізичної особи, винної у настанні страхового випадку, залежать від висновків суду щодо позовної вимоги до відповідача-страховика особи, винної у настанні страхового випадку. Питання про відповідальність кожного з відповідачів має бути вирішене, зокрема, залежно від наявності дійсних договорів страхування. Якщо страховик потерпілого, якому він виплатив страхове відшкодування, звертається з позовом одночасно про стягнення зі страховика особи, винної у настанні страхового випадку, суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування у межах передбаченого договором, укладеним з цією особою, ліміту відповідальності страховика за завдану майну шкоду, а також про стягнення з винної особи суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування понад ліміт відповідальності її страховика за завдану майну шкоду, такий спір має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Тобто, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). ГПК України визначив чіткий критерій суб`єктної юрисдикції: участь у справі як позивача, так і відповідача - юридичних осіб чи фізичних осіб-підприємців, під вказані критерії судовий спір не може підпадати, адже порушую предметну юрисдикцію спору, а також суб`єктивну складову, а тому повинен вирішуватись у цивільній юрисдикції, відповідно до вищезазначеного та правовим висновкам, вказаним у Постанові Верховного суду по справі № 569/96/17 12.09.2018 року, які були проігноровані судом першої інстанції. Тобто, судом було обмежено право позивача (страховика за договором добровільного страхування) розглянути вказаний спір повністю та всебічно у належній, цивільній юрисдикції. Така позиція ототожнюється в ухвалі Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі №9901/20/21, принцип процесуальної економії спрямований, у першу чергу, на пришвидшення розгляду справи (вирішення спору) та зменшення судових витрат. судомо першої інстанції запропоновано позивачу, звернутись до кожного з відповідачів, в окремих провадженнях з одним і тим самим предметом спору з одними обґрунтовуючи свою позицію одними і тими самими доказами, однак дана позиція суду першої інстанції суперечить принципу процесуальної економії, який не однократно висвітлював Верховний Суд України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини в частині позовних вимог приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення страхового відшкодування з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» виникли між двома господарюючими суб`єктами, що свідчить про віднесення спору між юридичними особами судам господарської юрисдикції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» у якому просило стягнути з відповідачів збитки в порядку суброгації в розмірі 132462,47 грн, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів, а тому при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, правового статусу суб`єкта звернення та відповідний статус учасників справи.

Таким чином, судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний чинник.

Відповідно до статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом (стаття 20 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У даній справі, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вирішуючи питання щодо юрисдикційності спору у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спір між двома господарюючими суб`єктами (страховими компаніями) повинен бути вирішений за правилами іншого судочинства (господарського), оскільки солідарне стягнення із заподіювача шкоди та страховика за встановлених судом обставин є неможливим.

У зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду погодилась із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, якими вирішено по суті вимоги страхової компанії потерпілої у ДТП особи, заявлені до фізичної особи - винуватця ДТП, та закрито провадження у справі в частині вимог, заявлених до юридичної особи - страховика винуватця ДТП.

Встановивши, що правовідносини в частині позовних вимог приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення страхового відшкодування з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» виникли між двома господарюючими суб`єктами і підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про закриття провадження у частині позовних вимог, пред`явлених до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», на підставі п. 1 ч. 1 ст.255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі не перешкоджає позивачу у зверненні для захисту своїх прав до належного суду.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності розгляду даної справи у порядку цивільного судочинства, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Бутенко Марії Олегівни залишити без задоволення.

Ухвалу Народицького районного суду Житомирської області від 14 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді