Справа № 541/33/24
Провадження № 2-др/541/2/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про вирішення питання про розподіл судових витрат по справі за позовом ОСОБА_2 до Миргородської міської ради Полтавської області та ОСОБА_1 про скасування рішення Миргородської міської ради від 06 листопада 2009 року 37 сесії 5 скликання № 95,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 27 січня 2025 року закрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Миргородської міської ради та ОСОБА_1 про скасування рішення Миргородської міської ради від 06 листопада 2009 року 37 сесії 5 скликання № 95 у зв`язку із зверненням позивача до суду зі спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з тими самими вимогами по якому ухвалене рішення, що набрало законної сили.

07 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою про вирішення питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, які він поніс внаслідок необгрунтованих дій позивача. Просив стягнути із ОСОБА_2 на його користь 4000,00 гривень. На підтвердження розміру витрат правничої допомоги надав договір про надання правової допомоги та послуг адвоката, розрахунок (детальний опис робіт) вартості правової допомоги (послуг) наданих відповідачу, акт приймання передачі наданих послуг, квитанцію про оплату витрат на правничу допомогу. В заяві вказував, що при розгляді справи він оплатив послуги адвоката в сумі 4000,00 грн.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Отже відповідач може заявити вимогу про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги за рахунок позивача, який звернувся до суду зі спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з тими самими вимогами по якому ухвалене рішення, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Положеннями ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність, а й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 27 січня 2025 року закрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Миргородської міської ради та ОСОБА_1 про скасування рішення Миргородської міської ради від 06 листопада 2009 року 37 сесії 5 скликання № 95 у зв`язку із зверненням позивача до суду зі спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з тими самими вимогами по якому ухвалене рішення, що набрало законної сили.

Відповідачем понесені судові витрати на правничу допомогу внаслідок звернення позивача до суду з тотожним позовом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги та послуг адвоката від 22.10.2024, розрахунком (детальним описом робіт) вартості правової допомоги (послуг) наданих відповідачу, акт приймання передачі наданих послуг від 07.02.2025, квитанцією про оплату витрат на правничу допомогу від 07.02.2025 в сумі 4000,00 грн.

На думку суду витрати на правничу допомогу є співмірними та оскільки при ухваленні судом рішення, не вирішено питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу понесених відповідачем шляхом стягнення з позивача, тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати (витрати на правничу допомогу) в розмірі 4000,00 грн.

Керуючисьст.133,137, 142 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про вирішення питання про розподіл судових витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Ухвала може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О. А. Городівський