Справа №:233/6992/23
Провадження №: 2/755/4221/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерного товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за договором, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за договором.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № від 15 серпня 2021 року в розмірі 24 629,44 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 15 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено договір №, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 31 126,00 грн на споживчі потреби, зі строком повернення до 15 серпня 2023 року. 16 грудня 2022 року згідно умов договору факторингу №16/12/22, АТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до відповідача. Згідно з реєстром права прав вимоги до договору факторингу заборгованість відповідача станом на дату відступлення права вимоги становить 24 629,44 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 24 627,20 грн, заборгованість за відсотками - 2,24 грн, заборгованість за комісією - 0,00 грн, заборгованість за пенею - 0,00 грн.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2023 року дану позовну заяву передано за підсудністю до Дніпровському районному суду міста Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано не було, документи повернулись до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Третя особа копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримав 29 квітня 2024 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Третьою особою письмових пояснень подано не було.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 15.08.2021 між Акціонерним товариством "ОТП Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , згідно з умовами якого відповідач отримав споживчий кредит на придбання товару в сумі 30 136,00 грн. Строк дії Договору визначений графіком платежів до 15.08.2023. Також, відповідач підписав анкету-заяву на отримання кредиту та паспорт споживчого кредиту. (а.с. 3-10)

Згідно із п. 1.1. кредитного договору від 15.08.2021 № , Банк надає позичальникові кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: 30 136,00,00 грн на придбання товару у продавця 1; 0,00 грн на сплату комісійної винагороди за видачу кредиту; 490,00 грн на сплату Додаткових послуг Банку, а саме: послуга «СМС+Довідка»; 500,00 грн на придбання послуг зі страхування; 0,00 грн на придбання послуги. Загальний розмір кредиту становить 31 126,00 грн.

Згідно з п. 1.2. Договору протягом дії Кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 0,01% річних у період з 15.08.2021 до 14.08.2023 (включно); у розмірі 0,01 % річних у період з 15.08.2023 до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

За умовами п. 1.3. Договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником Ануїтетних платежів.

Відповідно до специфікації до кредитного договору від 15.08.2021, АТ «ОТП Банк» прийнято позитивне рішення щодо можливості надати позичальнику - фізичній особі ОСОБА_1 кредиту згідно наведених нижче даних: кредитний договір № , на придбання товару - ноутбук ASUS TUF FX506LH, ціна - 32 636,00 грн, поч. внесок - 2 500,00 грн, кредит - 30 136,00 грн. (а.с. 14)

Придбання товару - ноутбук ASUS TUF FX506LH підтверджується фіскальним чеком від 15.08.2021 та видатковою накладною (а.с. 13).

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору і договору факторингу, та регулюються главами 71, 73 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Поряд з цим згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

16.12.2022 між АТ "ОТП Банк" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладений Договір факторингу № 16/12/22 відповідно до умов якого АТ "ОТП Банк" передало (відступило) ТОВ "Діджи Фінанс" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Діджи Фінанс" прийняло належні АТ "ОТП Банк" права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі боржників. (а.с. 15-19)

Відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу № 16/12/22 від 16.12.2022 ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 15.08.2021, у розмірі 24 629,44 грн. (а.с. 23)

Докази того, що такий договір визнаний недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, суду не надані.

За викладених обставин суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № від 15.08.2021.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором бо законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18.

Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 15.08.2021 вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 16.12.2022 складає 24 629,44 грн з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 24 627,20 грн, сума заборгованості за відсотками 2,24 грн. (а.с. 26)

Проведений АТ "ОТП Банк" розрахунок заборгованості перевірено судом та відповідачем не спростовано.

Отже, суд вважає доведеним факт невиконання ОСОБА_1 умов договору № від 15.08.2021 та наявність заборгованості за даним договором у вказаному вище розмірі.

З огляду на викладене, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 2 684,00 грн (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.

У пункті 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 160/19098/21).

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в даній справі до суду подано: договір про надання правової допомоги від 22.09.2023 № 42649746 (а.с.36-38); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 22.09.2023 (а.с. 38-зворот); акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 22.09.2023 з відміткою про здійснення оплати (а.с. 39); додаткову угоду № 13 від 23.10.2023 із зазначенням про здійснення представництва клієнта у справі щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (а.с. 40).

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи фактичне надання адвокатом правничої допомоги позивачу в даній справі на подання відповідних доказів, суд вважає в цілому доведеним витрати позивача на правничу допомогу, проте виходячи з наведених вище принципів та практики ЄСПЛ, приходить до висновку, що їх розмір у сумі 7 500,00 грн є завищеним та не пропорційним до складності справи та витраченого адвокатом часу, тому, враховуючи зміст та смислове наповнення позовної заяви, а також пропорційно до предмета спору з урахуванням ціни позову, приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу, які підлягають компенсації іншою стороною слід зменшити до 4 500,00 грн, що буде також узгоджуватися з вартістю послуг адвоката, визначеною в договорі про надання правової допомоги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 6, 13, 15, 16, 20, 207, 512, 514, 526, 633, 634, 638, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 188, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа - Акціонерне товариство «ОТП Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43) про стягнення заборгованості за договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № від 15 серпня 2021 року в розмірі 24 629,44 грн, судовий збір у розмірі 2 684,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: