КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 361/6108/23 Головуючий у суді І інстанції: Петришин Н.М.
провадження №22-ц/824/7221/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Желепи О.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Бойкініча Романа Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду міста Київської області від 14 січня 2025 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

14.01.2025 року у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Головко О.І. заявив клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 755/20038/24 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання відсутнім права вимоги. Клопотання мотивоване тим, що у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває вищевказана цивільна справа № 755/20038/24, в якій ОСОБА_6 просить визнати відсутнім право вимоги до нього, як до поручителя, за борговою розпискою від 09 січня 2020 року. Відповідач ОСОБА_6 стверджує, що ним не оформлювалася та не підписувалася вищевказана розписка, долучена позивачем до позову. Крім того, ні усної, ні письмової згоди на те, щоб виступати поручителем ОСОБА_2 за розпискою від 09 січня 2020 року, він не надавав.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду міста Київської області від 14 січня 2025 року зупинено провадження у цивільній справі № 361/6108/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №755/20038/24 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання відсутнім права вимоги.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Бойкініч Р.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, відповідно до якого у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Головко О.І. про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 755/20038/24 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання відсутнім права вимоги відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані, що предметом розгляду спору у справі № 361/6108/23 є стягнення боргу за Договором позики (розпискою від 09 січня 2020 року), яка не визнається позивачем в межах розгляду спору у справі № 755/20038/24.

Представником позивача, адвокатом Головко О.І. у межах розгляду справи № 361/6108/23 у підготовчому засіданні було подано відзив на позовну заяву та заяву про проведення судової-почеркознавчої експертизи, які містяться у матеріалах справи.

Проте, питання щодо проведення експертизи до цього часу не вирішено судом першої інстанції, оскільки протягом останніх 6 місяців представник ОСОБА_3 - адвокат Головко О.І. зловживаючи процесуальними правами не з`являється у судове засідання та постійно подає заяви про відкладення розгляду справи.

Тому скаржник вважає, що ОСОБА_3 не позбавлений можливості захистити своє порушене право в межах судового розгляду справи № 361/6108/23, оскільки правонаступником кредитора - ОСОБА_1 було ініційовано судовий спір щодо боржників.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та обгрунтовував свої висновки тим, що предметом позову у справі, що розглядається, є стягнення боргу за договором позики від 09 січня 2020 року, водночас відповідач ОСОБА_3 не визнає, що виступав поручителем за вищевказаною борговою розпискою, тому звернувся до суду із позовом про визнання відсутнім у ОСОБА_1 права грошових вимог до останнього в рамках іншої справи № 755/20038/24.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що вирішення даної справи неможливе до остаточного вирішення справи № 755/20038/24.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у липні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Встановлено, що ОСОБА_3 в рамках іншої справи № 755/20038/24 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , про визнання відсутнім права грошової вимоги.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2024 року у справі № 755/20038/24 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання відсутнім права вимоги. Призначено підготовче засідання на 04 лютого 2025 року на 10 годину 00 хвилин (а.с. 46-47 том 2).

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що під час розгляду справи в Броварському міськрайонному суді Київської області у справі № 361/6108/23 представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Головко О.І. подавав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у даній справі (а.с. 183-187 том 2).

Просив призначити у справі № 361/6108/23 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення судової почеркознавчої експертизи просив поставити наступні питання:

1. Чи оформлено розписку від 09.01.2020 року ОСОБА_3 особисто чи іншою особою?

2. Чи підписано розписку від 09.01.2020 року ОСОБА_3 особисто чи іншою особою?

В матеріалах справи відсутні процесуальні документи суду першої інстанції щодо вирішення питання стосовно заявленого клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Головка О.І. про призначення почеркознавчої експертизи у справі № 361/6108/23.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне навести правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2023 року у справі № 756/9498/19:

«Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 645/331/17 (провадження № 61-3429зпв18) наведено правовий висновок щодо застосування пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, який узгоджується з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України в чинній редакції, про те, що при визначенні наявності підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен враховувати, що підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої статті 201 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), застосовується в тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з урахуванням обставин справи та таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Отже, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у такій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом з тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Наведена норма встановлює обов`язок суду зупинити провадження у справі в разі об`єктивної неможливості саме розгляду справи судом, тобто вирішення спору по суті з прийняттям остаточного судового рішення у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) вказано, що задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити щоб обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора.».

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19 (провадження №61-5752сво21) вказано, що: «метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом з тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що зупинивши провадження у справі № 361/6108/23 до набрання законної сили рішення суду у справі № 755/20038/24 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання відсутнім права вимоги, суд першої інстанції не навів достатніх мотивів, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішення в іншому цивільному провадженні (№ 755/20038/24), а також не зазначив, які саме обставини не можуть бути встановлені судом самостійно при розгляді цієї справи або чому зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 надала докази на підтвердження своїх позовних вимог, які вона вважала за необхідне долучити. Відповідачі, у свою чергу, наділені процесуальними правами, які надають їм змогу спростовувати позовні вимоги (подавати письмові пояснення, докази на спростування заявлених вимог, в тому числі порушувати питання щодо призначення судової експертизи у справі), а суд, встановивши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, повинен вирішити справу з урахуванням цих обставин.

Отже, відсутні перешкоди у наданні сторонами доказів, які дозволяють суду встановити та оцінити обставини (факти), що є предметом судового розгляду у справі № 361/6108/23.

Посилання суду на ту обставину, що цивільна справа № 755/20038/24, яка перебуває у Дніпровському районному суді м. Києва, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання відсутнім права вимоги, не є об`єктивною перешкодою для розгляду позовних вимог про визнання стягнення боргу за договором позики.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу про зупинення провадження судом постановлено з порушенням норм процесуального права.

За вказаних обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для зупинення провадження в цій справі, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому ухвала суду відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бойкініча Романа Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду міста Київської області від 14 січня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «25» лютого 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

О.В. Желепа