ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/148/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта Шлапак М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/15275/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2024 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., дату складення повного тексту не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, апелянт) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач) про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 20 березня 2022 року ОСОБА_4 наніс йому тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичного експерта за ступенем тяжкості віднесені до легких, у зв`язку із чим йому довелося довго лікуватися, за призначенням лікарів він придбав в аптеках ліки на загальну суму 12528.65 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2024 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Окрім того, 26 червня 2023 року ОСОБА_4 вчинив хуліганські дії щодо позивача, а саме: виражався нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував фізичною розправою. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (справа №607/12324/23). В даній справі позивача було визнано потерпілим.

Таким чином неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 150000 грн. моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив душевний спокій, було порушено його звичний спосіб життя, що негативно відбилося на його здоров`ї та у сімейних відносинах.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди 12228.64 грн та моральну шкоду в розмірі 150000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 10000 грн грошового відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 1211.20 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шлапак М.Я., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір зазначених у рішенні суду збитків, які підлягають стягненню, не відповідають тяжкості тих моральних і фізичних страждань, яких зазнав позивач внаслідок вчиненого проти нього злочину.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на викладені у ній мотиви.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2024 року у справі №607/21627/14, яка набрала законної сили 27 травня 2024 року, ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно нього закрито.

Вказаною ухвалою встановлено, що 20 березня 2022 року близько 15:30 год ОСОБА_4 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , з метою спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході словесного конфлікту умисно наніс один удар кулаком правої руки в ліву ділянку обличчя, після чого взявши ОСОБА_1 двома руками за плечі та з силою натискаючи, потягнув до себе, від чого ОСОБА_1 впав на землю. В подальшому ОСОБА_6 , тримаючи правою рукою ОСОБА_1 за ліву руку та корпусом тіла знаходячись над ОСОБА_1 , взявши у ліву руку тупий предмет, умисно наніс декілька ударів (близько двох) по потиличній ділянці голові та близько двох ударів тупим предметом, котрий тримав у лівій руці, по зап`ясті правої руки. Після цього ОСОБА_6 умисно наніс ще декілька ударів (близько чотирьох) кулаком лівої руки у ділянку спини з лівого та правого боків. Після чого ОСОБА_6 обхопив двома руками ОСОБА_1 за корпус тіла та розпочав його стискати, утримуючи (близько 5 хвилин), на поверхні землі.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_1 спричинено фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді синців в потиличній ділянці волосистої частини голови справа, лівої щічної ділянки, поперекової ділянки справа, садно правого плеча, синці правого передпліччя, що поширюється на ділянку променево-зап`ясткового суглоба, лівого передпліччя, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи №156 від 21 березня 2022 року, при судово-медичній експертизі у ОСОБА_1 виявлені синці потиличної ділянки волосистої частини голови справа, лівої щічної ділянки, поперекової ділянки справа, синець із садном на його тлі правої сідниці, садно правого плеча, синці правого передпліччя, що поширюється на ділянку променево-зап`ясткового суглоба, лівого передпліччя. Характер і морфологічні властивості виявлених у ОСОБА_1 тілесних ушкоджень свідчать про їх утворення від дії тупих предметів близько за 1-2 доби до його судово-медичного огляду, не виключено у вказаний у постанові термін 20 березня 2022 року. Індивідуальні особливості поверхні травмуючих предметів у характері ушкоджень не відобразились. Відомостей, які б пояснювали утворення синця ділянки правого променево-зап`ясткового суглоба у постанові не наведено і ОСОБА_1 при експертному обстеженні не повідомлено. Утворення всіх інших виявлених у ОСОБА_1 тілесних ушкоджень за повідомлених ним при судово-медичній експертизі обставин події, не виключається. Виявлені у ОСОБА_1 ушкодження, зважаючи на характер, кількість і розташування, не властиві для утворення при падінні на площинні («падінні з висоти власного зросту»). Виявлені в ОСОБА_1 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких (п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995). Відмічений у ОСОБА_1 при огляді ортопед-травматологом 20 березня 2022 року у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» (консультаційний висновок спеціаліста №2317) діагноз «забій грудної клітки», піддати судово-медичній експертній оцінці з приводу визначення виду та ступеня тяжкості тілесного ушкодження, не видається можливим із-за відсутності описання в наданій медичній довідці морфологічних проявів тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином не підлягають доказуванню протиправні дії відповідача щодо позивача, які мали місце 20 березня 2022 року близько 15:30 год, у дворі будинку АДРЕСА_1 , під час яких відповідач ОСОБА_4 наніс позивачу ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2023 року у справі №607/12324/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн.

Вказана постанова суду набрала законної сили 01 вересня 2023 року.

Вказаною постановою встановлено, що 26 червня 2023 року о 15:00 год ОСОБА_4 виражався нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував фізичною розправою в сторону громадянина ОСОБА_1 , внаслідок чого порушив громадський порядок і спокій громадян, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди позивачем було надано фіскальні чеки на загальну суму 12528.60 грн щодо придбання медикаментів, лікарських засобів та здачі аналізів (а.с.30-37).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що протиправні дії ОСОБА_4 , які полягали у спричиненні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, мали місце 20 березня 2022 року. Натомість, позивачем на підтвердження своїх вимог долучено фіскальні чеки на придбання медикаментів, які датуються з 20 березня 2023 року по 19 травня 2024 року, тобто через рік після спричинення тілесних ушкоджень.

Отже, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відсутні належні докази того, що дійсно вищевказані медикаменти були придбані потерпілим ОСОБА_1 для лікування внаслідок завданих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за обставин, викладених в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2024 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12528.60 грн, оскільки суду не надано належних та допустимих доказі на підтвердження вказаного.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, апеляційний суд виходить з наступного.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанови Пленуму ВСУ №4) судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У частині третій статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, у пункті 4 Постанови Пленуму ВСУ №4 судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У справі, що переглядається апеляційний судом, встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є протиправні дії відповідача щодо позивача, який отримав тілесні ушкодження, звертався до лікаря та проходив лікування.

Задовольняючи частково позовні вимоги в даній частині суд першої інстанції урахував глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок неправомірних дій відповідача, який скоїв кримінальне правопорушення, потерпілим в якому є позивач, тобто отримання останнім легких тілесних ушкоджень.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевим судом не враховано постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2023 року у справі №607/12324/23, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_4 26 червня 2023 року вчинив хуліганські дії щодо позивача виражався нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував фізичною розправою. Вказана подія мала місце після вчинення ОСОБА_4 злочину щодо ОСОБА_1 та нанесення йому тілесних ушкоджень, а тому позивач мав усі підстави хвилюватися за своє здоров`я та безпеку, що відповідно спричинило душевні страждання.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, підлягає зміні, шляхом збільшення розміру грошового відшкодування моральної шкоди до 13000 грн, які слід стягнути з відповідача, оскільки такий розмір буде відповідати принципам справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства та буде співмірним із перенесеними ОСОБА_1 моральними стражданнями, які спричинені подіями 20 березня 2022 року та 26 червня 2023 року.

Доводи ОСОБА_1 про те, що розмір завданої моральної шкоди становить 150000.00 грн колегія суддів відхиляє, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду, збільшивши розмір стягнення грошового відшкодування моральної шкоди з 10000 грн до 13000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2024 року змінити, збільшивши розмір стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошового відшкодування моральної шкоди з 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок до 13000 (тринадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 24 лютого 2025 року.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Н.М. Храпак