Справа № 372/816/23
Провадження № 2-132/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

за участю секретаря Клименко В.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру в м. Києві та Київській області про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2023 року ОСОБА_5 звернулася з позов до відповідачів про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначила, що є власником земельної ділянки площею 0,1127 га, кадастровий номер :04:002:0172, що розташована в Київській області, Феодосіївська сільська територіальна громада. 26.08.2014 року ОСОБА_5 надано дозвіл щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності Ходосівської сільської ради. Згідно з викопіюванням з генерального плану місце розташування земельної ділянки, що передається ОСОБА_5 у власність, дана земельна ділянка станом на 26.08.2014 року не сформована та нікому раніше не відводилася.

У грудні 2022 року позивач звернулася до землевпорядної організації ФОП ОСОБА_15 з метою розробки проекту землеустрою та реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі. Проте, останній листом від 03.01.2023 повідомив ОСОБА_5 , що розробка проекту землеустрою не можлива, оскільки на місці розташування виділеної земельної ділянки, 06.06.2016 року зареєстровано земельну ділянкою площею 0,4564 га, кадастровий номер :04:002:0092, цільове призначення для колективного садівництва, яка в подальшому декілька разів була поділена.

Так, 06.06.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки номер :04:002:0092, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ракул О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1969.

Позивач вважає, що державну реєстрацію проведено незаконно, без надання нотаріусу оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки такого взагалі не існує. Крім того, вказану земельну ділянку було неодноразово продано, поділено та об`єднано.

Так. станом на 03.01.2022 року в Державному земельному кадастрі зареєстровані наступні земельні ділянки, які були сформовані шляхом поділу земельної ділянки площею 0,4564 га, кадастровий номер :04:02:0092, а саме:

-земельна ділянка площею 0,0816 га кадастровий номер :04:002:5442, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка);

-земельна ділянка площею 0,0815 га кадастровий номер :04:002:5443, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка);

-земельна ділянка площею 0,0826 га кадастровий номер :04:002:5444, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка);

-земельна ділянка площею 0,0814 га кадастровий номер :04:002:5445, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка);

-земельна ділянка площею 0,0607 га кадастровий номер :04:002:5446, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка);

-земельна ділянка площею 0,0686 га кадастровий номер :04:002:5447, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка).

Позивач вважає, що оскільки земельна ділянка площею 0,4564 га, кадастровий номер :04:002:0092 незаконно сформована як об`єкт цивільних прав на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 579119 виданого 17.10.2006 року, який не існує, а отже державна реєстрація вищезазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі проведена всупереч вимогам законодавства України та відповідно є недійсною, тому ОСОБА_6 в установленому порядку право власності на вищезазначену земельну ділянку не набув та не мав права розпоряджатися нею, а відтак всі подальші дії щодо даного майна є незаконними.

Вказані обставини позбавляють позивача можливості завершити розпочату процедуру отримання у власність земельної ділянки, що порушує цивільні права позивача. Вважає, що її правомірні очікування щодо оформлення права власності на земельну ділянку у процесі приватизації підлягають судовому захисту.

Представником відповідача ОСОБА_13 , Бринь А.А. надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вважає позов необгрунтованим та таким що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

29.01.2021 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0826 га, кадастровий номер :04:002:5444, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель(присадибна ділянка). На момент укладення вказаного договору, нотаріусом і відповідачем ( ОСОБА_13 ) було перевірено наявність у продавця всіх необхідних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, жодних обмежень чи обтяжень не було, відсутні заборони на відчуження майна.

Також зазначив, що жодні права позивача не були порушенні відповідачами, оскільки позивач не набула у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, вона не є стороною жодного із правочинів, щодо яких заявлено позовні вимоги.

Позивач вказує, що підлягає захисту не право власності на майно, а її «правомірні очікування щодо оформлення права власності на земельну ділянку у процесі приватизації». Відповідач вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволені позову.

Крім того, у випадку задоволення позовних вимог позивача, відбудеться непропорційне втручання у право на мирне володіння майном відповідачів.

Представником позивача надано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_13 , відповідно до якої, не погоджується з твердженнями відповідача, оскільки її звернення для отримання земельної ділянки не є протиправним чи забороненим, позивачу надано дозвіл щодо відведення земельної ділянки, яка станом на 26.08.2014 року не сформована та нікому раніше не відводилася. Припущення відповідача щодо можливої відмови позивачу в наданні у власність земельної ділянки, не виправдовує незаконне заволодіння ОСОБА_6 земельною ділянкою.

Представником відповідача ОСОБА_11 , ОСОБА_16 надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вважає позов необґрунтованим, оскільки у позивача відсутнє порушене право, за захистом якого вона звернулася до суду. Так, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим документом. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Такий дозвіл наділяє заінтересовану особу лише повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність або користуватися в майбутньому. Таким чином, відповідач вважає, що отримання позивачем рішення Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району № 697/3 від 26.08.2014 року, яким їй нібито надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 , не гарантувало їй раніше і не гарантує зараз набуття нею права власності на таку земельну ділянку, адже таке рішення не є правовстановлюючим актом і не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на таку земельну ділянку. При цьому сам проект землеустрою їй так і не почали розробляти і рішення про його затвердження не приймалося.

Також, позивачем не доведено, що земельна ділянка, на яку позивач отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою, накладається земельні ділянки, які є предметом даного спору. З наданого позивачем викопіювання неможливо встановити межі розташування земельної ділянки, а також факт повного чи часткового накладення на всі чи окремі земельні ділянки відповідачів, державну реєстрацію яких просить скасувати позивач.

Відповідач вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, ОСОБА_11 є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, і скасування їх державної реєстрації в ДЗК та/або витребування з володіння відповідача є неможливим.

Представником відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_4 надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вважає позов необгрунтованим, оскільки позивач звертаючись до Ходосіївської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки діяла не добросовісно, оскільки визначивши бажане розташування, не врахувала, що в тій місцевості є наявні сформовані земельні ділянки, що перебувають у приватній власності інших фізичних осіб. Так, якщо вже є сформована земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_6 , то розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу та його затвердження, створять порушення законних прав та інтересів власника земельної ділянки.

Відповідачі зазначають, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки, не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду).

Крім того, вважає ОСОБА_6 є законним набувачем земельної ділянки, оскільки придбав за відплатним договором купівлі-продажу, який в установленому законом порядку не визнаний недійсним, укладеним з фізичними особами, які мали право на їх відчуження, що свідчить про те, що покупець є добросовісним набувачем. Допущення з боку держави порушення під час прийняття розпоряджень про передачу земельних ділянок у власність фізичних осіб і скасування судом цих розпоряджень не може бути підставою для позбавлення добросовісного набувача права власності на земельні ділянки. Перебування у власності ОСОБА_6 земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0092, на момент отримання рішення від 26.08.2014 року № 697/3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не порушувало права та інтереси позивача, а відтак доводи позивача є безпідставними.

Представником відповідача ОСОБА_12 , ОСОБА_3 надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вважає позов необгрунтованим, оскільки позивачем не доведено, що її права порушені чи не визнані. Так, отримавши 26.08.2014 року дозвіл органу місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_2 , позивач не набула ніяких прав щодо будь якої земельної ділянки, окрім права звернутися до землевпорядної організації, для замовлення вказаного проекту землеустрою, а також не надавало жодних гарантій щодо того, що цей проект буде затверджено у майбутньому і що буде прийнято рішення про безоплатну передачу у власність конкретної земельної ділянки з визначеними межами, здійснено її державну реєстрацію та видано правовстановлюючий документ. На підставі вказаного позивачем рішення Ходосівської сільської ради, позивач не набула ні права користування, ні права власності на жодну земельну ділянку. А її нібито «правомірні очікування» протягом 8 років, впродовж яких вона не зверталась до жодної землевпорядної організації, щоб їх реалізувати, після 8 років власної бездіяльності не можуть інкримінуватися у вину будь кому з відповідачів у даній справі. Жоден з відповідачем жодним чином не порушив надане 26.08.2014 року право позивача замовити проект землеустрою. З наданого позивачем викопіювання не зрозуміло що за ділянки на ньому зображені, кому вони належать, де межі земельної ділянки, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої надано позивачу.

Також відповідач зазначає, що позивач сама не заявляла жодного інтересу до своїх прав впродовж багатьох років, а тепер зловживаючи процесуальними правами виставляє в судовому порядку неправомірні вимоги про нібито порушене її право. В той час, як відповідач ОСОБА_12 набула право власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, і задоволенням позову будуть порушенні її законі права власника, яка є добросовісним набувачем.

Крім того, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.06.2016 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не визнаний недійсним, державна реєстрація права власності не скасована, а позивач не є стороною вказаного правочину.

Представником відповідача Феодосіївської сільської ради, ОСОБА_17 надано письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до рішення Ходосівської сільської ради від 26.08.2014 року № 697/3 не гарантувало позивачу набуття нею права власності на земельну, адже таке рішення не є правовстановлюючим актом і не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на таку земельну ділянку.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02.03.2023 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Києво-святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.04.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Постановю Київського апеляційного суду від 18.01.2024 року, скасовано ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 02.03.2023 року, справу направлено для продовження розгляду до Обухівського районного суду Київської області.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.02.2024 року справу прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

21.10.2024 року протокольною ухвалою суду справа призначена до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Пояснив, що земельна ділянка площею 0,4564 га, кадастровий номер :04:002:0092 незаконно сформована як об`єкт цивільних прав на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 579119 виданого 17.10.2006 року, який не існує, а отже державна реєстрація вищезазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі проведена всупереч вимогам законодавства України та відповідно є недійсною, тому ОСОБА_6 в установленому порядку право власності на вищезазначену земельну ділянку не набув та не мав права розпоряджатися нею, а відтак всі подальші дії щодо даного майна є незаконними.

Представник відповідача Бринь А.А. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Пояснила, що жодні права позивача не були порушенні відповідачами, оскільки позивач не набула у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, вона не є стороною жодного із правочинів, щодо яких заявлено позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Пояснив, що позивачем не доведено, що її права порушені чи не визнані. Відповідач ОСОБА_12 є добросовісним набувачем права власності на спірну земельну ділянку у і задоволення позову порушить її законі права власника.

Представник відповідачів ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Пояснив, що позивач не набула право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0172, нею не надано доказів накладення вказаної земельної ділянки повністю чи частково.

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив, заяв, клопотань суду не надали.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснення, заяви, клопотання суду не надав.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Аналіз норм процесуального права, а також норм статей 4, 15, 16 ЦК України дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене.

Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила.

Судом встановлено, що 26.08.2014 року рішенням Ходосівської сільської ради Києво-Святошинської області № 697/3, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 га у власність гр. України ОСОБА_5 , для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 (землі господарського призначення).

Пунктом 4 рішення Ходосівської сільської ради Києво-Святошинської області № 697/3 від 26.08.2014 року визначено, що розробка проекту землеустрою не дає права на використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї.

Позивач зазначає, що отримавши вказане рішення, розраховувала на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням щодо оформлення відповідної земельної ділянки (державна реєстрації права власності на земельну ділянку. А тому, у грудні 2022 року, звернулася до землевпорядної організації ФОП ОСОБА_15 з метою розробки проекту землеустрою та реєстрації земельної ділянки в ДЗК.

Листом інженера-землевпорядника ОСОБА_15 вих. №03-01 від 03.01.2023 року, повідомлено, що розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га, виділеної для особистого селянського господарства ОСОБА_5 , не можлива, оскільки на місцерозташуванні виділеній ОСОБА_5 земельній ділянці 06.06.2016 року, була зареєстрована земельна ділянка площею 0,4564 га, кадастровий номер :04:002:0092, цільове призначення, для колективного садівництва, яка у подальшому була декілька разів поділена. Також повідомлено, що станом 03.01.2022 року в Державному земельному кадастру зареєстровані наступні земельні ділянки, які були сформовані шляхом поділу земельної ділянки площею 0,4564 га, кадастровий номер: :04:002:0092, а саме:

-земельна ділянка площею 0,0816 га кадастровий номер :04:002:5442, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка);

-земельна ділянка площею 0,0815 га кадастровий номер :04:002:5443, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка);

-земельна ділянка площею 0,0826 га кадастровий номер :04:002:5444, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка);

-земельна ділянка площею 0,0814 га кадастровий номер :04:002:5445, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка);

-земельна ділянка площею 0,0607 га кадастровий номер :04:002:5446, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка);

-земельна ділянка площею 0,0686 га кадастровий номер :04:002:5447, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка).

З огляду на вищезазначене, розробка проекту землеустрою є неможливою.

Так, з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 579119 вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,4564 га, кадастровий номер :04:002:0092,розташованої Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, цільове призначення ведення садівництва, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2006р. № 4251 є ОСОБА_6 .

Як вбачається з витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 06.06.2016, земельна ділянка кадастровий номер :04:002:0092, розташована Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, цільове призначення для колективного садівництва, категорія земель сільськогосподарського призначення, вид використання для ведення садівництва, форма власності приватна, площа земельної ділянки 0,4564 га, зареєстрована 17.10.2006 року, підстава здійснення державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК - технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 19.05.2016 року, документ що посвідчує право свідоцтво про право власності на нерухоме майно Державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.10.2006 ЯА № 579119.

06.06.2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ракул О.В. (далі - договір купівлі продажу земельної ділянки від 06.06.2016 року).

Згідно п. 1.1 договору купівлі продажу земельної ділянки від 06.06.2016 року, продавець передав земельну ділянку площею 0,4564 га, за кадастровим номером :04:002:0092, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, у власність покупцю, а покупець прийняв у власність зазначену ділянку і сплатив за неї грошову суму, визначену цим договором надалі земельна ділянка. Цільове призначення земельної ділянки для колективного садівництва. Земельні угіддя: сади.

Як вбачається, з п. 1.2 договору купівлі продажу земельної ділянки від 06.06.2016 року, земельна ділянка вказана у п.1.1 цього договору, належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер бланку ЯА № 579119, виданого 17.101.200, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2006 року № 4251, Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів Київської області, і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 87.

В судовому засіданні встановлено, що змелені ділянки неодноразово відчужувалася на підставі договорів купівлі-продажу, проводився поділ та об`єднання вказаної земельної ділянки. В результаті таких дій, утворилися земельні ділянки, які є предметом даного судового провадження.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна:

- земельна ділянка кадастровий номер :04:002:5040, цільове призначення для колективного садівництва, власник - ОСОБА_7 , , дата державної реєстрації 16.08.2016 року, підстава для державної реєстрації витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер НВ-016, виданий 08.08.2016, видавник Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області;

- земельна ділянка кадастровий номер :04:002:5041, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник - ОСОБА_8 , дата державної реєстрації 18.05.2020 року, підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 791, виданий 04.03.2020 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О.;

- земельна ділянка кадастровий номер :04:002:5042, цільове призначення для колективного садівництва, власник - ОСОБА_7 , дата державної реєстрації 16.08.2016 року, підстава для державної реєстрації витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер НВ-016, виданий 08.08.2016, видавник Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області;

- земельна ділянка кадастровий номер :04:002:5442, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник - ОСОБА_12 , дата державної реєстрації 08.12.2020 року, підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 4743, виданий 08.12.2020 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О.;

- земельна ділянка кадастровий номер :04:002:5113, ОСОБА_9 , дата державної реєстрації 04.03.2020 року, підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 794, виданий 04.03.2020 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О.;

- земельна ділянка кадастровий номер :04:002:5443, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник - ОСОБА_11 , дата державної реєстрації 11.03.2021 року, підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 1263, виданий 26.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняк О.А.;

- земельна ділянка кадастровий номер :04:002:5447, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник - ОСОБА_11 , дата державної реєстрації 11.03.2021 року, підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 1261, виданий 26.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняк О.А.;

- земельна ділянка кадастровий номер :04:002:5446, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник ОСОБА_10 , дата державної реєстрації 26.12.2020 року, підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 11350, виданий 26.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук І.А.;

- земельна ділянка кадастровий номер :04:002:5444, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник - ОСОБА_13 , дата державної реєстрації 29.01.2021, підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 341, виданий 29.01.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської обшласті Саєнко О.О.;

- земельна ділянка кадастровий номер :04:002:5445, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник - ОСОБА_14 , дата державної реєстрації 20.10.2021, підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 4063, виданий 20.10.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Пунктом В частини 3 статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Пунктом 2 частини 7 ст. 118 ЗК України, передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно ч. 8 ст. 118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно ч. 9 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16 зроблено висновок про те, що зацікавлена особа звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У клопотанні зазначаються, зокрема, орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення і додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування надає дозвіл (або мотивовану відмову у його наданні).

За замовленням заінтересованої особи виконавець розробляє проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Він погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає рішення про надання земельної ділянки у користування, яким затверджує проєкт землеустрою щодо відведення ділянки.

Передача в оренду земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеного рішення шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Отже, правовідносини оренди виникають лише в момент укладення договору оренди.

До цього моменту, починаючи з моменту звернення особи до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тривають переддоговірні відносини: сторони ведуть переговори щодо предмета договору, а саме - щодо можливості укладення договору оренди в майбутньому та визначення конкретної земельної ділянки на масиві земель державної або комунальної власності у встановленому законом порядку. Етапи цих переговорів такі:

Звертаючись до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зацікавлена особа звертається до власника земельної ділянки - держави або територіальної громади (в особі відповідного органу) з пропозицією про укладення в майбутньому договору оренди (предмет якого на цей час точно не визначений) та про проведення переговорів з цього приводу.

У дозволі на виготовлення проєкту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись).

Конкретизується ж земельна ділянка у проєкті землеустрою. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проєкту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від цього висновку.

Звернення заінтересованої особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за затвердженням проєкту землеустрою є пропозицією цієї особи щодо визначення конкретного предмета оренди - земельної ділянки, конкретизованої у проєкті землеустрою.

Затвердження проєкту землеустрою щодо відведення ділянки засвідчує згоду власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) із вибором предмета оренди - земельної ділянки, конкретизованої у проєкті землеустрою.

Таким чином, внаслідок зазначених дій майбутніми орендарем та орендодавцем погоджується одна із умов майбутнього договору - земельна ділянка, яка стане предметом оренди.

Після цього сторони укладають договір оренди, в якому сторонами погоджується вже не тільки конкретна земельна ділянка, а і всі інші умови договору. З цього моменту виникають договірні правовідносини.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), не розкриття необхідної контрагенту інформації тощо.

При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.

Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи.

З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду.

Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернулася до землевпорядної організації, для розробки проекту землеустрою через 8 років після отримання рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 697/3, відтак указана документація із землеустрою не була погоджена та затверджена в установленому законом порядку, а відповідний орган виконавчої влади не приймав рішення про передачу земельної ділянки позивачу.

Право на розробку проекту землеустрою не є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а тому і не дає підстави для застосування таких термінів як «правомірні очікування» та «законне сподівання», оскільки законодавством, що регулює земельні правовідносини, чітко передбачено правовий механізм і визначено процедуру отримання у власність або користування земельної ділянки, що встановлює не тільки права, а й покладає обов`язки на виконання відповідних дій особою, яка має намір та висловили бажання отримати у користування земельну ділянку, після отримання нею відповідного дозволу на розробку документації землеустрою.

ОСОБА_5 не набула у встановленому законом порядку право на спірну земельну ділянку, крім того, вона не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу

Таким чином, у спірних правовідносинах права та інтереси ОСОБА_5 не порушені.

Оскільки в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, порушення права позивача у зв`язку набуттям права власності ОСОБА_6 земельної ділянки, тому позов ОСОБА_5 не може бути задоволений.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Позивач у своєму позові зазначає, що земельна ділянка на яку їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, знаходиться на земельній ділянці площею 0,4564 га, кадастровий номер :04:002:0092, яка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 579119 виданого 17.10.2006 року, належала ОСОБА_6 , проте вказані твердження не підтверджуються належними і допустимими доказами, в матеріалах справи такі відсутні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі N 688/2908/16-ц (провадження №-14-28 цс 20) зазначено, що у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись).

Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет власності або оренди.

Таким чином, дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність або користування в майбутньому.

Разом з тим, позивач не надала жодного доказу, що земельна ділянка, на яку як вона вважає набула законні очікування, розташована на земельних ділянках, що належать відповідачам.

Отже, позивач не довела, що відповідачі в будь-який спосіб порушили її права.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно дост.264ЦПК України, суд підчас ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд понесені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 82, 133, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 13, 16, 373 ЦК України, ст. ст. 116, 118 ЗК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру в м. Києві та Київській області про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.02.2025.

Суддя О.Б. Тиханський