ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3038/23 Номер провадження 22-ц/814/712/25Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Одринської Т.В., Панченко О.О.,

розглянув в м. Полтава в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Панкова Дмитра Володимировича

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2023 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її користь на своє утримання, як повнолітньої дочки , яка навчається в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягувати з моменту подання позову до закінчення навчання.

Позов мотивовано тим, що відповідач є її батьком. Вона на даний час навчається на третьому курсі медсестринського відділення Комунального закладу охорони здоров`я «Куп`янський медичний фаховий коледж ім. Марії Шкарлетової» Харківської обласної ради за денною формою навчання за спеціальністю 223 Медсестринство, ОПО Сестринська справа, що підтверджується довідкою з місця навчання.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка навчається в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 15.08.2023 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1073,60 грн. судового збору.

Задоволення позовних вимог мотивовано їх обґрунтованістю та доведеністю факту існування у позивача потреби в матеріальній допомозі та наявної у відповідача можливості таку допомогу надавати повнолітній доньці у зв`язку з її навчанням.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Панков Д.В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, однобічність дослідження доказів по справі, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позивач потребує матеріальної допомоги пов`язаної саме з навчанням, не надано документів на підтвердження понесених витрат на навчання, як того передбачають вимоги діючого законодавства.

Вказує, що районний суд належним чином не повідомив відповідача про дату, час та місце судового засідання, що є грубим порушенням права відповідача на захист та норм процесуального права.

Стверджує, що районним судом було проігноровано той факт, що відповідач перебуває на службі в ЗСУ та не мав можливості отримати відповідну повістку та прибути в судове засідання.

Звертає увагу, що суд першої інстанції за однією і тією ж заявою позивача спочатку відмовив у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої доньки, а потім відкрив провадження в позовному провадженні, що на думку представника позивача є порушенням норм процесуального законодавства.

У відзиві ОСОБА_2 , посилаючись на обґрунтованість вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення районного суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 на час розгляду справи судом першої інстанції навчалася на третьому курсі медсестринського відділення Комунального закладу охорони здоров`я «Куп`янський медичний фаховий коледж ім. Марії Шкарлетової» Харківської обласної ради за денною формою навчання за спеціальністю 223 Медсестринство, ОПО Сестринська справа. Термін закінчення навчання 30.06.2024 року, що підтверджується довідкою з місця навчання.

Суд, задовольняючи позов виходив з того, що донька сторін, яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а відповідач має матеріальну можливість надавати таку допомогу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно наявності правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітньої доньки на період навчання, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 ст. 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до п. 20Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Суд першої інстанції вирішуючи спір, дослідивши наявні в матеріалах справи докази дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, оскільки відповідач будучи працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, отже є такою, що потребує матеріальної допомоги. Відомостей про відсутність можливості сплачувати аліменти, відповідач суду не надав.

Згідно із статей12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги з приводу ненадання доказів того, що повнолітня донька яка продовжує навчання потребує матеріальної допомоги з боку батька, спростовуються матеріалами справи.

Так, вбачається, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчалася на час розгляду справи судом першої інстанції на третьому курсі медсестринського відділення Комунального закладу охорони здоров`я «Куп`янський медичний фаховий коледж ім. Марії Шкарлетової» Харківської обласної ради за денною формою навчання за спеціальністю 223 Медсестринство, ОПО Сестринська справа. Термін закінчення навчання 30.06.2024 року, що підтверджується довідкою з місця навчання (а.с. 7).

Після закінчення навчання позивач отримала диплом фахового молодшого бакалавра : «223 медсестринство».

28.08.2024 ОСОБА_2 укладено договір з Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, що підтверджується договором з навчальним закладом та довідкою від 09.09.2024 року про те, що ОСОБА_2 зарахована на 1-й курс наказом № 0110-5/2053.

Натомість, апелянтом не надано суду доказів його неплатоспроможності, навпаки останній перебуває на військовій службі по контракту (а.с. 46) і відповідно отримує грошове забезпечення та 22.10.2018 здійснив відчуження двокімнатної квартири шляхом продажу ОСОБА_4 за 280 000 грн. (а.с. 49-52).

Колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги щодо порушення районний судом норм процесуального права з приводу не належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 (тобто, за місцем його реєстрації (а.с. 32) отримано особисто повістку про виклик до суду на його ім`я та копію ухвали від 29.08.2023 про відкриття провадження та призначення судового засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 13-15, 19).

Однак, відповідач ніяким чином не відреагував, відзиву на позовну заяву не надсилав, жодних заяв чи клопотань не заявляв.

Також, повістку про виклик до суду на судове засідання, призначене на 24.10.2023, направлено судом за тією ж адресою, проте відповідно до відмітки пошти повернуто на адресу суду з причин «відсутність адресата за вказаною адресою».

Згідно зі ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_1 вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд даної справи, а відтак апеляційний суд не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Панкова Дмитра Володимировича залишити без задоволення.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Т.В. Одринська

О.О. Панченко