Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2596/24

Провадження № 2/348/140/25

26 лютого 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Бурдун Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Зварищука В.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Надвірна Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Зварищук В.В., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з відповідачем вона перебуває у шлюбних відносинах з 07.05.2016 року. Від шлюбу з відповідачем народилось двоє дітей, які на теперішній час є малолітніми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дітей. Відповідач працює на тимчасових роботах, з чого отримує доходи, однак на утримання дітей періодично та не в повній мірі надає допомогу, хоча має можливість утримувати своїх дітей. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють сплачувати аліменти у такому розмірі. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 3 000,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити у повному обсязі, пояснила, що від шлюбу з відповідачем має двох малолітніх дітей. Приблизно з 2022 разом з відповідачем не проживає, діти залишилися проживати з нею. Вона проживає в будинку діда, разом з дітьми, батьком, мамою, яка є інвалідом, дідом та бабусею. Працює оператором на АЗС «ОККО», отримує дохід від 12 до 14 тисяч на місяць, однак, її доходу не вистачає для забезпечення потреб дітей. Допомога, яку надає відповідач, є несистематичною та носить нестабільний характер. Так, за період окремого проживання відповідач періодично надавав грошові кошти у різних сумах по 500,1000,3000 грн, але не щомісячно. Також не заперечувала, що інколи відповідач приносив продукти харчування, але переважно солодощі та цукерки. Також не заперечувала, що відповідач за цей час купив дітям два спортивні костюми та дві пари кросівок,шкарпетки.

Представник позивача - адвокат Зварищук В.В. в судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що відповідач допомоги на утримання дітей у належному розмірі не надає, перший рік окремого проживання відповідач взагалі не надавав допомоги. Продукти харчування надає не постійно, грошові кошти також надає не систематично та у різних сумах. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі саме по 3000 грн. Зауважив, що при визначенні розміру аліментів потрібно виходити з інтересів якнайкращого забезпечення дітей.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що станом на теперішній час він не має постійного офіційного місця роботи, працює на тимчасових заробітках, заробіток його є нестабільним. Має ще старшого сина ОСОБА_5 , на утримання якого надає кошти по можливості, добровільно, у різних сумах. Зазначив, що періодично купує дітям одяг, продукти харчування, солодощі. Власного житла та транспортних засобів не має. Долучив квитанції про перерахування коштів на користь позивачки. Згоден сплачувати аліменти у сумі по 2000 грн., зауважив, якщо буде можливість, то буде сплачувати більше.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони з 07 травня 2016 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 79 від 07.05.2016 (а.с.8). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей, які на теперішній час є малолітніми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтвах про народження яких батьком зазначений відповідач ОСОБА_2 (а.с. 6-7).

Як встановлено судом, з кінця 2022 року сторони припинили подружні стосунки та проживають окремо. Згідно витягу № 1030532 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до акту матеріально-побутових умов сім`ї позивач ОСОБА_1 не зареєстрована, однак, фактично проживає в АДРЕСА_2 , в будинку дідуся, з двома малолітніми дітьми, мамою, татом та бабусею. Її чоловік ОСОБА_2 з нею не проживає, не веде спільного господарства, участі в вихованні дітей не бере (а.с.10).

Позивач працює на ТОВ "ОККО-ДРАЙВ" та за період з 01.04.2024 по 30.09.2024 отримала дохід у розмірі 108975,94 грн. (а.с.33). Вказана заробітна плата є єдиним доходом позивача.

Відповідач ОСОБА_2 має ще одного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого надає кошти у добровільному порядку, у різному розмірі за наявної можливості.

Згідно акту обстеження від 11.11.2024 відповідач проживає в квартирі матері ОСОБА_7 , офіційно не працевлаштований (а.с.38).

Із долучених відповідачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків на його ім`я станом на 03.02.2025 року за період з 1 кварталу 2024 року по 3 квартал 2024 року інформація про доходи ОСОБА_2 відсутня (а.с.42).

З наданих відповідачем довідок з РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 08.11.2024 вбачається, що за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані; з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 22.01.2025 вбачається, що відповідач у власності нерухомого майна не має (а.с.42-43).

З долучених відповідачем копій квитанцій він добровільно перераховував суми на користь позивача на утримання дітей, а саме: 10.10.2023 - 900,00 грн., 11.04.2024 1000,00 грн., 22.04.2024 160,00 грн., 02.05.2024 800,00 грн., 05.06.2024 1250,00 грн., 15.09.2024 3000,00 грн., 08.02.2025 -3000,00 грн. (а.с. 53).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2025 рік в Україні встановлено Законом «Про Державний бюджет на 2024 рік». Так, статтею 7 вказаного Закону на 2025 рік встановлений прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 3196 гривень.

При цьому, суд зауважує, що сплата аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, не є обмеженням для платника аліментів, оскільки такий розмір встановлений ст. 182 СК України як необхідний для дитини відповідного віку.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що малолітні діти сторін проживає разом з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідачем частково надається допомога на утримання дитини в грошовій та натуральній формі (продукти харчування, фрукти, цукерки, солодощі, шкарпетки, спортивні костюми, кросівки). Однак, вказана допомога надається несистематично, у довільному розмірі на розсуд відповідача.

Відповідач є молодою людиною працездатного віку. Має ще одного неповнолітнього сина, на утримання якого надає допомогу у довільному розмірі за домовленістю з матір`ю дитини.

Та обставина, що відповідач офіційно не працевлаштований, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своїх малолітніх дітей. При цьому, тимчасове нестабільне фінансове та матеріальне забезпечення відповідача не може свідчити про відсутність можливості надання утримання малолітнім дітям та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі.

Разом з тим суд враховує, що позивачем при зверненні до суду заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3000 грн. щомісячно, однак нею не доведено достатності заробітку (доходу) платника аліментів, щоб задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, у даному конкретному випадку, суд виходить з того, що відповідач є батьком неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , на нього покладено однаковий з позивачем ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. Судом встановлено, що діти проживають з матір`ю, а, отже, на неї покладено більше турбот щодо їх утримання.

В даному випадку суд приходить до такого висновку, з врахуванням того, що розмір допомоги, яку відповідач повинен надавати позивачці на утримання спільних дітей, повинен забезпечувати належний рівень їх життя, а саме: необхідного харчування, медичного догляду, лікування, тощо.

Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дітей, судом не встановлено. Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Приймаючи таке рішення суд виходив з того, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати необхідні умови для існування дитини.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо.

Отже, враховуючи право дітей на достатній рівень життя, беручи до уваги матеріальне становище дітей та їх вік, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, виховання, здоров`я неповнолітніх дітей, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача у розмірі по 2500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дітей, покриватиме частину витрат на їх утримання і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей та не порушить правил щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

В прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем до суду подано квитанцію№ 000334 від 14 жовтня 2024 року, згідно якої адвокат Зварищук В.В. отримав від ОСОБА_1 за складання позовної заяви та ведення цивільної справи грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. (а.с.11). Також надано договір про надання правничої допомоги № 46/24 від 14.10.2024(а.с.13-14), ордер на надання правничої допомоги, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи від 23.10.2024 на суму 2000, 00 грн. (а.с.12).

Таким чином, суд встановив, що представник позивача адвокат Зварищук В.В. надав належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 2000,00 грн., зокрема, квитанцію про сплату зазначеної суми, докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових виконаних робіт. При цьому суд вважає понесені позивачем витрати реальними та необхідними у зв`язку з наданням правничої допомоги у справі.

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі, та вважає їх розмір розумним та співмірним із рівнем складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі.

Щодо стягнення судових витрат на оплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного,

керуючись ст.ст.12,76, 95, 141, 263-265, 273, 274-279, 355, 430 ЦПК України,

ст.180-183, 191 СК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2024 і до досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2 000, 00 грн. (дві тисячі) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 .

Представник позивача: адвокат Зварищук Василь Васильович, адреса місцезнаходження: Івано-Франківська область, м. Надвірна, вул. К.Ольги, 2.

Повний текст рішення складений 27. 02.2025.

Суддя Т.А. Бурдун