ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 243/10800/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», третя особа Головне управління Державної споживчої служби в Донецькій області, про захист прав споживача,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2024 року,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», третя особа Головне управління Державної споживчої служби в Донецькій області, про захист прав споживача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з жовтня 2015 року позивач зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою за споживання природного газу було відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Для перереєстрації особового рахунку до Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» звернулась представник позивача Лень Т.В. на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом, яка надала довідку з КП «ЖЕК № 1» в якій було вказано, що ОСОБА_3 помер та у зв`язку з чим знятий з реєстрації за вказаною адресою, а також надала всі документи на квартиру та довідку про смерть ОСОБА_3 .

Однак, Слов`янським управлінням по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» було відмовлено представнику позивача в праві перереєстрації особового рахунку або відкритті нового, оскільки працівники відповідача вимагали від ОСОБА_2 копії документів, що містять персональні дані та які, як вважає представник позивача, не мають ніякого відношення до споживання газу, а саме документ на право власності та технічний паспорт на квартиру, паспорт та ідентифікаційний код. Всі ці документи містять персональні дані та є конфіденційною інформацією про фізичну особу.

Зазначила, що ордер на квартиру АДРЕСА_2 було отримано в серпні 1992 року. В цей же час в квартирі був встановлений газовий лічильник за кошти власників квартири. Квитанції за споживання газу Слов`янським управлінням по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» не надавалися позивачу та не вівся облік, не знімали покази з лічильника. Квитанції за споживаний природний газ споживачі виписували самостійно. Вперше позивач отримав квитанцію по сплаті за споживаний газ за січень 2020 року, в якій був вказаний борг за користування природним газом. Однак, як вказує позивач, заборгованості за споживання природного газу за даною адресою в нього немає.

Також, позивач вказав, що з 01 жовтня 2020 року постачальником природного газу за адресою: АДРЕСА_1 стала «Остання надія» Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», в подальшому стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Газовий лічильник за вказаною адресою працює без повірки з 1999 року, коли кожна повірка повинна відбуватися кожні сім років. Показники газового лічильника стали не відповідати дійсності, про що представником позивача ОСОБА_2 було повідомлено відділ «Обліку газу» по телефону, однак їй відповіли, що оскільки газовий лічильник знаходиться у споживача, то необхідно передавати покази за споживання природного газу. Після чого, представник позивача відправила поштою письмову заяву з проханням зняти газовий лічильник для повірки та ремонту, однак на її заяву ніякої відповіді не було. В подальшому ОСОБА_2 через секретаря керівника Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» зв`язалась по телефону з відділом «Обліку газу», та пояснила причину свого звернення, на що їй відповіли, що прийдуть працівники їхньої установи та складуть відповідний акт, однак який їй не відомо. Через декілька днів прийшов контролер для зняття показів, які не відповідають дійсності.

Також зазначив, що газовий лічильник є його власністю та він може самостійно здати на повірку газовий лічильник, однак Слов`янське управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» відмовляє позивачу це зробити, обґрунтовуючи це тим, що повірку газового лічильника будуть робити працівники Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» формат платіжної квитанції зробило без показань лічильника, що дає їм право зазначати любі суми спожитого газу. У позивача лічильник несправний, тому він сплачує по середньо спожитій кількості по 23 куби на місяць при встановленій судом нормі 14 кубів на місяць. ТОВ «ГК «Нафтогаз» надсилає вимогу про сплату 4 755,56 гривень, проте у вимозі відсутнє обґрунтування розміру боргу.

Зазначає, що така діяльність відповідачів становить загрозу життю та здоров`ю позивача. Він здійснює догляд за інвалідом І«А» групи, своєю матір`ю, яка потребує постійного догляду. Вимога про сплату неіснуючих боргів, та внаслідок цього позбавлення субсидії, позбавляє позивача та його мати засобів до існування.

У зв`язку з викладеним просив суд:

- визнати діяльність відповідачів протиправною, оскільки вони діють з грубим порушення прав та свобод позивача, гарантованих Конституцією України та Законами України, що створює загрозу життю та здоров`ю позивача;

- визнати діяльність відповідачів, яка протирічить ст. 2, 3 Закону України «Про національну безпеку України»;

- визнати вимогу відповідачів щодо сплати послуг без укладення договорів, та вимогу сплачувати послуги від померлої особи за зобов`язанням від 2020-2021 років протиправними;

- визнати відсутність договорів на транспортування газу без обґрунтування ціни транспортування газу та кількості транспортованого газу в місяць, без вказівки обов`язків Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз»;

- зобов`язати відповідачів довести розміри вказаного споживаного газу позивачем та на яких умовах відповідачі вказали кількість споживаного газу в декілька раз більше чим встановлено КМУ від 23.03.2016 за № 203;

- зобов`язати Слов`янське управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» зняти газовий лічильник позивача на повірку, скласти акт тільки про зняття лічильника та вказати про наявність пломб, без вказівок показників лічильника, оскільки вони не відповідають дійсності. Надати дозвіл позивачу здати лічильник на повірку та ремонт самостійно.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Лень Т.В., відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заперечуючи проти рішення, ухваленого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 28 лютого 2024 року, просить повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду новим складом суду; направити на підставі ст. 5 ч. 1,3 Закону України «Про захист прав споживачів» заяву на експертизу в Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; направити в електронному порядку матеріали справи в Генеральну прокуратуру України, тому що матеріали справи доказують зв`язок судді з відповідачами, дії яких підпадають під кваліфікацію ст. 26,28 ч. 1 КПКУ.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, в порушення ст. 276 ЦПК України суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив рішення в порядку спрощеного позовного провадження, тому що позивач не подавав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження одночасно з поданням позову. Суд першої інстанції не намагався з`ясувати обставини справи в повному обсязі, не дослідив матеріали справи. Представник позивача просила направити матеріали справи на експертизу в Національну комісію, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, яка зобов`язана контролювати сферу енергетики та комунальних послуг, однак суддя, в порушення ст. 103, 104,114 ЦПК України, клопотання відхилив. Також вона просила дослідити текст доручення представника відповідача, оскільки текст довіреності адвоката Рабінович М.Г. забороняє визнавати будь-які позови. Відповідачі жодного разу не дали пояснень і доказів по письмовим вимогам представника позивача, оскільки не були присутні в судовому засіданні. Посилається, що через махінації відповідачів, які впродовж багатьох років виставляють неіснуючі борги, вони втрачають право на субсидію, комунальні платежі перевищують їх мізерні пенсії і доходи, і цьому, на її переконання, сприяє суд.

Зазначає, що позов стосується захисту прав споживача, а суд не застосував ні однієї статті з цього закону, не встановив, що відповідач веде нечесну і агресивну діяльність, не заключає договорів, агресивно продовжують стягувати неіснуючі борги.

Посилається, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, проігнорував норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, тому що суд неправильно тлумачив норми закону та не застосував закони, які підлягали застосуванню. Вказане призвело до неправильного вирішення справи.

Також зазначає, що рішення суду та процесуальні документи не підписані, тому рішення суду не вступило в дію, його немає.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

АТ «Донецькоблгаз» у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідях на відзиви ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та АТ «Донецькоблгаз» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Лень Т.В., посилається, що представниками відповідачів не надано жодного доказу на підтвердження викладених у відзиві заперечень та наводить доводи, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за даними Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, вул. Світлодарська, буд. 19 кв. 18 особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_3 , зареєстровано 2 особи, наявність газового обладнання газова плита, газовий водонагрівач та лічильник газу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області серія НОМЕР_2 від 11 липня 2018 року.

Відповідно даних обліку відповідача ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», споживач ОСОБА_1 з ЕІС-кодом 56ХМ09Е00463923В був в реєстрі постачальника «останньої надії» з 01 жовтня 2020 року по 29 листопада 2020 року та з 01 грудня 2020 року по 20 грудня 2020 року.

24 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 подав до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, бланк якої власноруч заповнений позивачем та підписана останнім, копію якої долучено відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до відзиву на позов.

З 21 грудня 2020 року позивача включено до комерційного реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», та з цієї дати позивач перестав бути споживачем постачальника «Останньої надії».

Отже, з 21 грудня 2020 року ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу на об`єкт позивача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, що є типовим, публічним та не потребує укладання у двосторонній письмовій формі.

Згідно вимоги про сплату за спожитий газ від 03.08.2021 № 119/4.3-7723-2021/990401832 заявник ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», боржник ОСОБА_1 , по особовому рахунку НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 виникла заборгованість за спожитий газ станом на 03.08.2021 в сумі 4 755,56 гривень.

Також, позивачем до позову були долучені копії квитанцій ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» нарахування сум за спожитий природний газ, та копій квитанцій заповнених на бланках власноруч за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: за січень 2020 року, за лютий 2020 року, за жовтень 2020 року, за грудень 2020 року, за січень 2021 року, за липень 2021 року, за грудень 2021 року, копії квитанцій заповнених на бланках квитанцій власноруч від 29.03.2005, від 20.11.2005, від 02.09.2006 та від 29.12.2011, а також копія повідомлення від 17.10.2021 про те, що станом на 08.10.2021 за особовим рахунком № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується заборгованість за поставлений природний газ в сумі 2869,16 грн. та за розподіл природного газу в сумі 1442,05 грн. та лист Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» від 23.02.2007 № 290/11 в якому зазначені тарифи цін на природний газ для споживачів, за певні роки відповідно до змісту цього листа, при відсутності газового лічильника.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , суд першої інстанції, встановивши, що позивач звернувся до суду з приводу відмови позивачу Слов`янським управлінням по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в зміні власника споживача природного газу, відмови відповідача в повірці та ремонту лічильника газу та незаконного нарахування відповідачем ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» боргу за спожитий газ, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Щодо інших вимог позивача суд першої інстанції виснував, що вони є некоректними та неналежними способами захисту цивільних прав.

Колегія суддів апеляційного суду в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно частин 1, 3 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди. Захист прав споживачів у сфері безпечності та якості харчових продуктів, інформування про їх властивості, у тому числі маркування, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та якості харчових продуктів.

Відповідно Закону України «Про ринок природного газу» функції з постачання та розподілу природного газу відокремлені, у зв`язку з чим ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як газопостачальне підприємство надавало споживачам послуги постачання природного газу, забезпечуючи ресурсом природного газу, а функції газорозподільного підприємства виконує оператор газорозподільних систем, яким є АТ «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», на яке покладено облік газу, своєчасне технічне обслуговування газопроводів, газових приладів і пристроїв, лічильників газу, та технічні види робіт з підключення/обмеження природного газу, локалізації і ліквідації аварійних ситуацій, тощо.

Судом першої інстанції встановлено і з цим погоджується апеляційний суд, що спір між сторонами виник з приводу відмови Слов`янським управлінням по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» позивачу у зміні власника споживача природного газу, відмови в повірці та ремонту лічильника газу та нарахування ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» боргу за спожитий газ.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року затверджений Кодекс газорозподільних систем, який визначає взаємовідносини оператарогазорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Судом першої інстанції встановлено і позивачем не спростовано, що за даними Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, вул. Світлодарська, буд. 19 кв. 18 особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_3 , зареєстровано 2 особи, наявність газового обладнання газова плита, газовий водонагрівач та лічильник газу. Сальдо особового рахунку за природний газ на показники лічильника 2949м 3, виставлені на рівні планових нарахувань від 01 жовтня 2020 року у відповідності підпункту 4 п.4 гл. ІХ Постанови КМУ № 2494 від 06 листопада 2015 року Кодексу газорозподільчих систем складає заборгованість в розмірі 2869,16 грн. за послугу розподілу також є борг у розмірі 1413,90 грн. включно жовтень 2021 року.

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача посилається, що вона зверталась до Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» з приводу переоформлення особового рахунку на нового власника у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , однак їй відмовили, оскільки вимагали копії документів, які містять персональні дані, які, на її думку, не мають ніякого відношення до споживання газу.

У відзиві на позовну заяву Слов`янським управлінням по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» підтверджено, що 30 серпня 2018 року звернулася літня жінка, їй було надано роз`яснення щодо надання відповідних документів для переоформлення особового рахунку, більше до Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за даним питання ніхто не звертався.

Згідно розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року для зміни власника споживача є певні підстави. Зокрема відповідно розділу VI глави 3 п. 6 Кодексу газорозподільчих мереж, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року споживач повинен самостійно звернутися до Оператора ГРИ з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору розподілу природного газу. Разом із заявою про укладення договору розподілу природного газу подаються Оператору ГРМ певні документи.

З огляду на вказане, апеляційний суд констатує, що, посилаючись на відмову Слов`янським управлінням по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» позивачу у зміні власника споживача природного газу ним не доведено факт звернення у встановленому порядку до Оператора ГРИ та надання відповідних документів, необхідних для вирішення питання для зміни власника.

З 01 жовтня 2020 року Слов`янське управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» не є постачальником природного газу. Побутовий споживач зобов`язаний для формування об`єму для нарахування оплати за квитанціями, щомісячно фіксувати фактичні показники газового лічильника на 01 число кожного місяця та надавати інформацію до АТ «Донецькоблгаз» абонентського відділу газового господарства з 01 по 05 число і нести відповідальність за достовірність наданої інформації. При цьому показники газу можливо передати зручним способом, а саме: через особистий кабінет на сайті abonentinfo.com, за певними номерами телефонів, фото в застосунок Viber також за певним номером телефону, смс-повідомленням зазначивши особовий рахунок та покази лічильника, та через скриньку яка розташована при вході до Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз».

За даними, які споживач надає до АТ «Донецькоблгаз» Оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем передає інформацію про обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної передачі даних постачальнику споживача.

З 01 жовтня 2020 року споживач покази лічильника газу не передає до Слов`янського УГГ, що не заперечується представником позивача. Тому нарахування відповідачем по теперішній час проводиться на рівні планових нарахувань у відповідності до підпункту 4 п.4 гл. ІХ Постанови КМУ № 2494 від 06.11.2015 року Кодексу газорозподільчих систем.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як суб`єкт ринку газу з 01 листопада 2018 року здійснює діяльність постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують для власних потреб та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 року № 917-р є постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Відповідно даних обліку відповідача споживач з ЕІС-кодом 56ХМ09Е00463923В був в реєстрі постачальника «останньої надії» з 01 жовтня 2020 року по 29 листопада 2020 року та з 01 грудня 2020 року по 20 грудня 2020 року.

24 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 подав до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. З 21 грудня 2020 року позивача включено до комерційного реєстру споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», та з цієї дати позивач перестав бути споживачем постачальника «останньої надії».

Отже, з 21 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу на об`єкт позивача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, що є типовим, публічним та не потребує укладання у двосторонній письмовій формі.

Відповідно п.1 гл. 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільчих систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ (ПрАТ «Донецькоблгаз») і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.

Відповідно п.4 гл. 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільчих систем побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як постачальник проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», як Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу.

До повноважень та функцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» не належать питання повірки лічильників чи контрольної перевірки обсягів споживання, оскільки це належить до компетенції Оператора ГРМ - ПрАТ «Донецькоблгаз».

Оскільки позивач з 01 жовтня 2020 року не передає показання лічильника до АТ «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації, відповідачем проводиться нарахування на рівні планових нарахувань відповідно п.п 4 п. 4 гл. ІХ Постанови КМУ № 2494 від 06 листопада 2015 року.

З огляду на вказане, посилання позивача на неправомірну діяльність відповідача щодо нарахування оплати за спожитий ним об`єм газу безпідставне та не ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача Слов`янське управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» зняти газовий лічильник на повірку та скласти відповідний акт, дозволити позивачу здати лічильник на повірку та ремонт самостійно, апеляційний суд зауважує, що відповідно глави 8 розділу Х Кодексу газорозподільних систем періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування монтаж, технічне обслуговування та пов`язаний з такою повіркою ремонт) лічильників газу, які встановлені для розрахунків за спожитий природний газ побутовими споживачами (населенням) для їх побутових потреб, здійснюється за рахунок Оператора ГРМ незалежно від того, чи є він власником ЗВТ (пункт 1); на період зняття лічильника газу для проведення періодичної повірки Оператор ГРМ встановлює лічильники газу з обмінного фонду. При цьому якщо знятий лічильник газу належав Оператору ГРМ, встановлений на його місце лічильник газу з обмінного фонду Оператора ГРМ стає розрахунковим, що оформлюється відповідним актом, та надалі розрахунки зі споживачем здійснюються згідно з його показаннями (підпункт 1 пункту 4); у разі якщо на період зняття лічильника газу на періодичну повірку неможливо встановити інший, розрахунки зі споживачем здійснюються залежно від середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менше шести місяців. При цьому якщо знятий на періодичну повірку лічильник газу перебуває у власності Оператора ГРМ, Оператор ГРМ зобов`язаний протягом двомісячного строку з дати зняття лічильника за власний рахунок забезпечити встановлення розрахункового лічильника газу на місце знятого лічильника газу (підпункт 1 пункту 5). Після встановлення повіреного лічильника газу (або проведення повірки лічильника газу на місці його встановлення) Оператор ГРМ здійснює пломбування повіреного лічильника газу, про що складає акт про пломбування, який має підписати споживач (власник або наймач об`єкта побутового споживача (пункт 8).

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження звернення позивача до Оператора ГРМ з приводу демонтажу газового лічильника для його повірки. Посилання представника позивача на ту обставину, що вона зверталася до відповідача і її звернення залишилося без відповідного реагування не підтверджено належними доказами.

При цьому апеляційний суд вважає доцільним зауважити, що вимоги позивача визнати діяльність відповідачів протиправною, оскільки вони діють з грубим порушення прав та свобод позивача, гарантованих Конституцією України та Законами України, що створює загрозу життю та здоров`ю позивача; визнати діяльність відповідачів, яка суперечить ст. 2, 3 Закону України «Про національну безпеку України»; визнати відсутність договорів на транспортування газу без обґрунтування ціни транспортування газу та кількості транспортованого газу в місяць, без вказівки обов`язків Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» не відповідають критеріям ефективного судового захисту, оскільки вони не конкретизовані позивачем та не встановлюють між сторонами правову визначеність.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди з ухваленим у справі судовим рішенням.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в частині розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний суд зазначає, що за правилом п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення ст. 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Відповідно ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи, 2) що виникають з трудових відносин, 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності та інші справи, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про захист прав споживачів. Дійшовши висновку, що дана справа підпадає під категорію малозначних справ, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не приймає доводи апеляційної скарги позивача про порушення норм процесуального права, оскільки, враховуючи предмет позову у цій справі, справа є незначної складності, а тому такою, яка може бути визнана судом малозначною.

Крім того, за положеннями частини 4 статті 274 ЦПК України, ця справа не відноситься до тієї категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Вимога в апеляційній скарзі про направлення заяви на експертизу в національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, оскільки суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про призначення експертизи, апеляційним судом не приймаються, оскільки вказане клопотання вирішене Слов`янським міськрайонним судом Донецької області відповідно до вимог процесуального закону, а відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування або зміни рішення суду.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 26 лютого 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста