Справа №:755/408/24
Провадження №: 2/755/1167/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі

Головуючого - судді - Хромової О.О.

при секретарі - Мартюк К.О.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Лазарєвої О.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Лазарєву Л.В., звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо його доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 24 липня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (справа

№ 761/31147/15-ц). Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін залишилась проживати з матір`ю, окремо від відповідача. У 2017 році у відповідача з`явилась нова сім`я і спілкування між відповідачем та малолітньою ОСОБА_3 припинилось. Позивач самостійно займається вихованням та розвитком дитини, забезпечує її фізичний, освітній та духовний розвиток, дитина відвідує приватний навчальний заклад, розвиваючі гуртки та курси, а також займається спортом. Крім того, позивач самостійно матеріально утримує та забезпечує себе та свою дочку, відповідач жодним чином не покриває витрати на утримання дитини. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2018 року (справа № 755/1290/17) з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 4 000,00 грн починаючи від 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2018 року скасовано заочне рішення від

23 січня 2018 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року в результаті повторного розгляду справи, стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач добровільно не виконував рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року, утворилась заборгованість за сплати аліментів, що станом на травень 2023 року складала 44 982,79 грн. Крім того, відповідач жодним чином не підтримує будь-якого спілкування із своєю дитиною, фактично відсутній у її повсякденному житті та не приймає участі у її фізичному, духовному та моральному розвитку. Вказане свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, є порушенням законних прав та інтересів дитини, яке завдає значної шкоди як фізичному так і моральному (психологічному) стану її дочки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Внаслідок такої поведінки відповідача, в травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. У своєму висновку від 27 грудня 2019 року № 106-10430 Орган опіки та піклування не підтримав позовні вимоги та вказав на відсутність підстав та недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 . У зв`язку з чим, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову. При цьому, суд попередив відповідача про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов`язків та необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки та настання можливих наслідків у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

Поведінка Відповідача по відношенню до дочки не змінилась. Він не бере участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, стан здоров`я, не намагається зустрічатися та спілкуватися з донькою, не вітає її із днем народження, не бере добровільної участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду та лікування доньки, аліменти на утримання доньки сплачуються не регулярно та із затримками, наявна заборгованість. З початку повномасштабного вторгнення в Україну відповідач не поцікавився місцезнаходженням дочки, умовами перебування, чи знаходиться вона в безпеці та чи має засоби для існування. Також не надав допомоги для евакуації позивача з дочкою до безпечних місць. У вересні 2021 року ОСОБА_3 отримала травму під час занять спортом. Відповідач не повернувся до життя дитини, не надав допомоги та підтримки.

Позивачка неодноразово зверталась до Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для отримання висновків та відповідних розпоряджень про підтвердження місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю для отримання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон під час літніх канікул. Відповідачем з моменту постановлення рішення Дніпровським районним судом міста Києва, тобто з 07 лютого 2020 року, не вчиняється жодних дій, які б могли свідчити про те, що він дійсно усвідомив свою поведінку і почав виконувати батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої дочки. Відповідач взагалі усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - два дні з дня отримання копії даної ухвали шляхом надання суду документа про сплату судового збору або документа, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

11 січня 2024 року до суду від представника позивача - адвоката Лазарєвої О.В., надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано докази сплати судового збору у визначеному розмірі. Таким чином, позивачем усунено вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 20 лютого 2024 року на 12-00 год. Витребувано у Служби у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області висновок щодо наявності або відсутності підстав позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 січня 2024 року на електронну пошту суду від третьої особи - Служби у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, надійшов висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому зазначено, що мати повністю займається вихованням доньки, в повній мірі забезпечує потреби дитини, піклується про її стан здоров`я, фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечує здобуття повної загальної середньої освіти, готує її до самостійного життя та утримує матеріально. Умови проживання дитини відповідають санітарно-гігієнічним нормам, для дитини облаштована окрема кімната, в якій є все необхідне для відпочинку, сну, проведення дозвілля та начання. Батько не контактував з класним керівником та не цікавиться успіхами дитини, спортивним життям не цікавиться, з тренером не спілкується. Медичні заклади дитина відвідувала у супроводі матері. Психологом встановлено, що наявна порушена прив`язаність дитини до батька, що обумовлено відсутністю прояву турботи з боку батька. З 2017 року батько з дитиною не спілкується, не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття повної загальної середньої освіти, не готує її до самостійного жиитя, матеріально не забезпечує. За адресою реєстрації ОСОБА_2 не проживає, за відомим номером телефону не відповідає, тому поспілкуватися з приводу наявності або відсутності підстав щодо позбавлення його батьківських прав виявилось неможливим. ОСОБА_2 нехтує своїми батьківськими обов`язками, не вживає відповідних заходів з метою належної участі у житті та вихованні дитини, що слугує доказом, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків, та може бути підставою для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Викладене свідчить, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї доньки, матеріально не забезпечує, не дбає про її розвиток, навчання та виховання, не спілкується з дитиною. З огляду на викладене Служба у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3 , як такого, що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

07 лютого 2024 року до суду надійшла заява третьої особи - Служби у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, у якій зазначено, що позовні вимоги підтримують, рішення просять прийняти згідно норм чинного законодавства з урахуванням прав та інтересів дитини та на підставі наявних у справі документів.

14 лютого 2024 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву. Відповідач зазначив, що з доводами позовної заяви категорично не погоджується. Позивач не дозволяє доньці бачитися із ним, налаштовує проти. Незважаючи на це цікавиться особистим життям дитини, матеріально допомагає та бажає бачити ОСОБА_5 . З квітня 2017 року мав перешкоди у спілкуванні з дитиною, не міг додзвонитися на номер мобільного телефону доньки. Позивач сама не бажає спілкування батька з дитиною, про необхідність участі у шкільному житті дитини не повідомляє, про факт травмування дитини на заняттях з гімнастики також не повідомила. Дозволи на виїзд дитини за кордон відповідачем надавалися. Станом на січень 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Поведінка позивача обумовлена наміром відповідача створити іншу сім`ю. Саме після укладення шлюбу з новою дружиною позивач почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною. ОСОБА_1 маніпулює донькою та ініціює судові спори з метою з`ясування особистих стосунків. Також позивачеві відомо, що відповідач є професійним спортсменом, часто перебуваю у відрядженнях за межами території України. Зазначає, що бажає підтримувати нормальні відносини з позивачем, не байдужий до особистого життя дитини, не хоче, щоб відносини між батьками впливали на спільну доньку.

У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Також 14 лютого 2024 року відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

20 лютого 2024 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лазарєвої О.В., про допит свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , оголошено перерву у підготовчому засіданні до

27 березня 2024 року.

21 лютого 2024 року до суду надійшов оригінал висновку Служби у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 22 січня 2024 року

№ 01-18/26.

23 лютого 2024 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката

Лазарєвої О.В., надійшла відповідь на відзив. Представник зазначила, що при поданні відзиву відповідачем не було надано жодного доказу спілкування з дитиною (скріншоти листування у зазначених месенджерах та/або роздруківка телефонних дзвінків тощо). Оскільки рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року відповідача попереджено про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських прав та необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Відповідачем не надано жодного доказу того, що такі зміни відбулися, а також припинилось нехтування ним виконанням батьківських обов`язків. За період з грудня

2019 року по січень 2020 року, між номерами телефону позивача та відповідача не зафіксовано жодного з`єднання. Триває процес отримання інформації про телефонні дзвінки між сторонами за період з січня 2022 року по лютий 2024 року. При цьому, відповідачу достеменно відомо про те на обліку у якого лікаря обліковується неповнолітня ОСОБА_3 , у якій школі вона навчалась до 6-го класу та які гуртки відвідувала, однак перекладає свою бездіяльність на позивача. Відповідач не має часу на особисте спілкування з дитиною через професійну зайнятість, однак не позбавлений можливості спілкуватися з дитиною телефонним, поштовим, електронним та іншими способами зв`язку (Viber, Skype тощо) згідно рекомендацій Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідач не виконував добровільно рішення Дніпровського районного суду міста Києва про стягнення з нього аліментів, у зв`язку із чим відкрито виконавче провадження. До травня 2019 року відповідач взагалі не сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а наступні роки такі виплати носили нерегулярний характер і на рахунку час від часу утворювалась заборгованість. При цьому, в жовтні 2019 року позивач зверталась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (курси англійської мови, оздоровлення та відпочинок дитини). Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року по справі № 761/38862/19 стягнуто з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в сумі 16 145,95 грн. Із висновків спеціалістів вбачається, що психологічний стан дитини у її ставленні до батька не зазнав жодних змін за більш ніж 4 роки.

Таким чином, з моменту ухвалення рішення Дніпровським районним судом міста Києва від

07 лютого 2020 року по справі № 755/8534/18, відповідачем не вчиняється жодних дій, які б могли б свідчити про те, що він дійсно усвідомив свою поведінку і почав виконувати батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої дочки. Відповідач не бере жодної участі у вихованні та розвитку ОСОБА_3 , не допомагає з подальшим її лікуванням та оздоровленням, не забезпечував раніше та не переймається по цей час її безпекою, не знає достеменно про місце перебування і проживання своєї дитини, тобто ОСОБА_2 взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Свідоме ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини та її вихованню, є порушенням законних прав та інтересів дитини, яке завдає значної шкоди як фізичному так і моральному (психологічному) стану ОСОБА_5 .

Твердження відповідача про те, що позивачка має намір позбавити його батьківських прав керуючись лише власним неприязним ставленням до нього та тим, що він має іншу сім`ю, нічим не підтверджуються та відповідних доказів не надано. Після 07 лютого 2020 року відповідач не вчинив жодних дій щодо узгодження через суд або через укладення відповідного договору порядку спілкування з неповнолітньою дочкою.

Позов підтримала та просила задовольнити.

Також 23 лютого 2024 року до суду надійшов відзив представника позивача - адвоката Лазарєвої О.В., на зустрічну позовну заяву.

28 лютого 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лазарєва О.В., подала заяву про зміну предмету позову. Представник зазначила, що в первісній позовній заяві позивач не заявляла вимоги про розподіл судових витрат, тому вважає за необхідне подати уточнення до позовної заяви (заяву про зміну предмету позову) з попереднім розрахунком суми судових витрат та уточнити прохальну частину позовної заяви про позбавлення батьківських прав по справі № 755/408/24 в частині відшкодування понесених позивачем судових витрат за результатами розгляду справи. Між позивачем та адвокатом Лазарєвою Ольгою Володимирівною (надалі -«Адвокат») було укладено Договір про надання правової допомоги від 30 листопада 2023 року № 3011/2023 та Додаткова угода № 1 до Договору, на підставі якого Адвокату було видано ордер для ведення справ у Дніпровському районному суді міста Києва. Станом на момент подачі заяви про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) позивач понесла наступні судові витрати: 1. Оплата судового збору - 1211,20 грн (квитанція від 11 січня 2024 року № 0.0.1); 2. Витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката, які Позивач понесла та очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді

- 20 000,00 грн. Позивач може понести також інші судові витрати, які станом на момент подачі заяви про уточнення позовних вимог до суду, не передбачені в орієнтовному розрахунку. У зв`язку з чим просила: 1) позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати.

19 березня 2024 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_2 на заяву про заміну предмету позову, у якій відповідач просив відмовити у прийнятті заяви представника позивача - ОСОБА_1 - адвоката Лазарєвої О.В., про зміну предмету позову у справі № 755/408/24.

26 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лазарєва О.В., подала клопотання про витребування доказів, у якому просила витребувати у Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації інформацію та документи: 1) копію заяви ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо часу та днів в які малолітня ОСОБА_3 має можливість зустрічатися з батьком (графік зустрічей); 2) чи здійснювались Органом опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації будь-які дії щодо контролю за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року у справі

№ 755/8534/18? Якщо такі дії здійснювались, надати відповідні документи.

Також 26 березня 2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача

ОСОБА_1 - адвоката Лазарєвої О.В., про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копіі відповіді ПрАТ «Київстар» від 27 лютого 2024 року, вих. № 9022132/03/03/02, та копіі відповіді Дніпровського ВДВС у місті Києві від 27 лютого 2024 року, вих. № 22900.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лазарєвої О.В., про витребування доказів. Витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації: копію заяви ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо часу та днів, в які малолітня ОСОБА_3 має можливість зустрічатися з батьком (графік зустрічей), а також інформацію про те, чи здійснювалися Органом опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації будь-які дії щодо контролю за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року по справі № 755/8534/18, якщо такі дії здійснювалися, надати копії відповідних документів.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про прийняття зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, відмовлено.

05 квітня 2024 року до суду надійшла заява Служби у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, у якій представник третьої особи просив справу розглядати без участі їх представника.

Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року повернуто відзив на зустрічну позовну заяву. У зв`язку із відсутністю витребовуваних документів підготовче засідання відкладено до 28 травня 2024 року до 13-30 год.

24 квітня 2024 року на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від

27 березня 2024 року про витребування доказів, Службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації надано витребовувані документи, а саме: копію заяви

ОСОБА_1 від 19 серпня 2019 року щодо часу та днів зустрічі батька та копію витягу з протоколу засідання органу опіки та піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від

17 грудня 2019 року № 32.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду на 24 липня 2024 року на 11-00 год. У судове засідання викликано сторін та свідків. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдиві показання та відмову від дачі показань.

22 липня 2024 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням відповідача у відрядженні на спортивних змаганнях.

24 липня 2024 року у судовому засіданні проведено допит свідка ОСОБА_7 , який повідомив, що позивач є його молодшою сестрою, була одруженою та народила дитину - його племінницю. Згодом відносини з чоловіком припинили. Павло участі у вихованні дитини не бере, до садочка дитину не водив, її життям не цікавиться. З відповідачем не спілкується після розірвання шлюбу між ним та сестрою, бачились лише на судовому засіданні. Із сестрою тісно спілкується, також спілкуються діти, мають тісні сімейні відносини. З його донькою донька позивача про батька не говорила. Про відносини між позивачем та відповідачем не цікавиться. Аліменти відповідач почав сплатувати після ухвалення судового рішення. Зі слів сестри, раніше матеріально не допомагав.

Судове засідання відкладено на 24 вересня 2024 року на 15-00 год.

22 вересня 2024 (вхід. від 23 вересня 2024 року № 51888) до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням відповідача у відрядженні на спортивних змаганнях.

Судове засідання, призначене на 24 вересня 2024 року на 15-00 год, знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті в межах розгляду адміністративної справи № 755/16377/24. Судове засідання відкладено на 10 жовтня 2024 року на 10-00 год.

10 жовтня 2024 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва за заявою адвоката Лазарєвої О.В. залишено без розгляду клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лазарєвої О.В., про допит свідка ОСОБА_8 .

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Лазарєва О.В., надала пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві, позов підтримала та просила задовольнити. Додатково зазначила, що позивач неодноразово зверталася до Служби у справах дітей та сім`ї щодо визначення місця проживання дитини разом з нею, оскільки відповідач відмовляється надавати дозвіл.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що відповідач надав дозвіл для виїзду дитини за кордон строком на три роки, однак позивач мала складнощі у перетині кордону, необхідний був дозвіл на окрему країну. У 2017 році відповідач особисто написав заяву про зарахування дитини до школи. За весь час відповідач з класним керівником дитини не спілкувався, не приєднався до чату батьків в мобільному застосунку. Лікар у дитини не змінювався, однак батька жодного разу педіатр не бачила, оскільки здоров`ям дитини відповідач не цікавиться. Для зміни реєстрації місця проживання дитини необхідна наявність згоди батька, також дитина хоче змінити прізвище. Відповідач має нестабільний графік роботи, під нього складно підлаштовуватися. Встановлення порядку та графіку спілкування з дитиною також не вдалося за можливе через плаваючий графік відповідача. Останній раз дитину відповідач бачив у 2017 році, до подачі цього позову аліменти платив не стабільно, заборгованість погасив після звернення до суду. Попередній позов подавався з аналогічних підстав. Зараз донька уже доросла і розуміє, що батько не цікавиться її життям і батька в неї фактично немає.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 10 жовтня 2024 року пояснив, що йому не пояснили, що у призначенні платежів слід вказувати, що переказ коштів є саме сплатою аліментів. Наразі аліменти сплачує, заборгованість погашено. Місце його фактичного проживання та адреса його зареєстрованого місця проживання не збігаються, тому не отримував поштові відправлення. Дозвіл на виїзд дитини за кордон надав, про проблеми у перетині державного кордону раніше йому не повідомляли, завжди готовий підписати всі необхідні документи для дитини. Має номер мобільного телефону доньки. Доньку бачив, коли вона відвідувала другий клас, на даний час не хоче навантажувати дитину зустрічами. Розглядає варіант спілкування з донькою в присутності психолога, щоб не нанести психологічної травми ОСОБА_5 , до органів опіки звертався щодо здійснення медіації, однак це не дало результату внаслідок плаваючого графіку роботи. Із спортивними досягненнями доньки обізнаний через соціальні мережі. На початку повномасштабного вторгнення знаходився на окупованих територіях, не міг дізнатися де дитина. Де проживає дитина, зокрема, адресу наразі не відомо. Після деокупації місцезнаходженням дитини не цікавився. Має нову сім`ю, у шлюбі дітей не мають. Близько 6 місяців на рік перебуває на зборах та на змаганнях. Час на спілкування з дитиною знайти може, якби позивач не чинила перешкод.

Позивач ОСОБА_9 додатково зазначила, що дитина ОСОБА_10 уже доросла, спілкуватися з психологом не хоче. Дитина також займається спортом і теж має плаваючий графік. Однак, відповідач хоче підлаштувати спілкування з дитиною під свій графік без врахування інтересів дитини.

У судовому засіданні 10 жовтня 2024 року проведено допит свідка ОСОБА_11 , яка повідомила, що позивач є її донькою, а відповідач - колишнім зятем. Після розгляду судом попередньої справи відповідача не бачила. З початком повномасштабної війни її донька та онука переїхали проживати до неї, а відповідач не цікавився, де проживає донька. Дитина залишилась з мамою, коли їй було десь

7 років. Має близькі відносини з онукою. Про зустрічі чи розмови з батьком онука не розповідала. У період, що вони проживали разом, відповідач не звертався до свідка з будь-яких питань, допомоги дитині не надав.

У судовому засідання оголошено перерву до 19 листопала 2024 року до 14-00 год.

19 листопада 2024 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва зобов`язано позивача забезпечити у наступне судове засідання явку дитини ОСОБА_3 для її опитування. У судовому засіданні оголошено перерву до 11 грудня 2024 року до 15-30 год.

10 грудня 2024 року на електронну пошту суду надійшов лист від третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, який містив клопотання проводити розгляд справи без участі представника служби, а для проведення опитування дитини залучити представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації.

У судовому засіданні 11 грудня 2024 року на обговорення сторін винесено питання про залучення до участі в опитуванні дитини представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації. Сторони проти задоволення клопотання не заперечували.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року задоволено клопотання третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, про залучення Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації на час опитування дитини, залучено до участі у проведенні опитування дитини Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації забезпечити явку свого представника з належно оформленою довіреністю в судове засідання у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, що призначено на 05 лютого

2024 року о 15 год. 00 хв.

03 лютого 2025 року до суду надійшла заява представника Служби у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про розгляд справи без участі представника третьої особи.

У судовому засіданні 05 лютого 2025 року, у присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Муханова А.І., проведено опитування неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 повідомила, що навчається у 8 класі, має закордонний паспорт. Також займається спортом та вчить іноземні мови, зокрема, англійську та словацьку, любить малювати. Живе з мамою та бабусею, має тварину - кота, оскільки хотіла завести домашню тварина. Розуміє, що якщо є конфлікти у школі, то за вирішенням слід звернутись до вчителя. Про можливість конфліктів між дорослими теж відомо. Також ОСОБА_5 повідомила, що її батьки разом не живуть, оскільки раніше сварилися. Коли бачила батька в останнє - не пам`ятає, можливо ще в першому класі. Бажання бачитися не мала. Про батька у мами не цікавилась. Тато не телефонує, не пам`ятає такого. Прізвище як і у батька, але це не було її бажанням. Хоче змінити прізвище на прізвище близької людини. Мама підтримує її бажання. Про суть спору між батьками розуміє, що хочуть позбавити батька батьківських прав. Думку мами підтримує.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Муханов А.І. у судовому засіданні 05 лютого 2025 року підтвердив, що опитування ОСОБА_3 відбулося з дотриманням прав та інтересів дитини.

У судовому засіданні 05 лютого 2025 року позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Лазарєва О.В., позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у задоволенні позову просив відмовити.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, у судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином. 03 лютого 2025 року подали заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Не заперечують проти ухвалення рішення згідно норм чинного законодавства з урахуванням прав та інтересів дитини та на підставі наявних у справі документів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та вислухавши думку дитини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.

Зі свідоцтва про шлюб від 24 липня 2007 року серії НОМЕР_1 , виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім`ї, встановлено, що 24 липня 2007 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис від 24 липня 2007 року № 1759. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_13 », дружини - « ОСОБА_13 ».

Відповідно до свідоцтва про народження від 09 жовтня 2010 року серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено відповідний актовий запис від 09 жовтня 2010 року № 1819. Батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2016 року по справі № 761/31147/15-ц розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований

24 липня 2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1759. Також вирішено залишити ОСОБА_1 її шлюбне прізвище - « ОСОБА_13 ».

Згідно із витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 25 квітня 2018 року № 8037-1, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 10 січня 2024 року № 401484, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

До матеріалів справи не долучено актуальної інформації про зареєстроване місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З акту обстеження по факту проживання осіб на території села Лютіж від 13 листопада

2023 року, встановлено, що ОСОБА_1 з 29 вересня 2022 року проживає за адресою:

АДРЕСА_3 . Разом з нею проживає донька - ОСОБА_3 .

З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від

07 березня 2013 року № 1068202, встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_11 , розмір частки складає - .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13 листопада 2023 року, затвердженого в.о. начальника служби у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, з метою обстеження умов проживання ОСОБА_3 , 14 вересня 2010 року, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, в будинку світло, тепло. Для дитини виділено окрему кімнату, в якій наявні меблі для сну, навчання та відпочинку. Для дитини облаштовано окрему кімнату, яка простора, тепла, затишна. Наявна техніка для навчання та засоби для розвитку. За вказаною адресою проживають та зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , 1986 року народження, ОСОБА_11 , 1954 року народження. Стосунки між матір`ю та дитиною злагоджені та довірливі. Мати дитини офіційно працевлаштована, має середній дохід 30 000,00 грн на місяць, що достатньо для забезпечення потреб дитини. Зі слів матері з батьком дитина бачилася у 2017 році, проте спілкуватися не виявляла бажання. ОСОБА_3 дійсно проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , та перебуває на утриманні матері.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

З матеріалів справи також встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва задоволено позов від 23 січня 2018 року по справі № 755/12904/17, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000,00 грн щомісячно, починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2018 року по справі

№ 755/12904/17 скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня

2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судом також встановлено, що відповідно до постанови Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коломієць І.М. від 11 квітня 2019 року про відкриття виконавчого провадження, на примусовому виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження № 58862925 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року № 75/12904/17 про стягнення аліментів з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 58862925 за період з вересня 2017 року по травень 2023 року, вбачається, що станом на 31 травня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 43 131,04 грн.

Водночас, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні

№ 58862925 за період з вересня 2017 року по січень 2024 року, наданого відповідачем, розмір заборгованості ОСОБА_2 станом на 23 січня 2024 року складає 2 526,75 грн.

З розрахунку вбачається, що боржником ОСОБА_2 внесено кошти на погашення наявної заборгованості по аліментах.

До матеріалів справи долучено розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 листопада 2018 року № 962, яким затверджено висновок Служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , для її тимчасового виїзду за межі України.

Також долучено розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 грудня 2019 року № 1144, яким затверджено висновок Служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , для її тимчасового виїзду за межі України, та аналогічне розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 березня 2021 року, яким затверджено висновок Служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , для її тимчасового виїзду за межі України.

Таким чином, у період з 2018 року по 2021 рік ОСОБА_1 , з метою перетину дитиною державного кордону, зверталася до Служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації для отримання відповідних висновків. Вказані розпорядження слугували підставою для перетину державного кордону без згоди батька.

Згідно висновку від 27 вересня 2019 року № 196, складеного міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_3- емоційно чутлива дівчинка, вразлива, талановита, є бажання проявити і показати себе; у дівчинки адекватна самооцінка, егоцентризм, прагнення до лідерства, до перемоги, є чітко визначена мета і спосіб її досягнення, високий рівень самоорганізації та самоконтролю; визначений надійний тип прив`язаності до матері та близького оточення (бабуся, дідусь). Велике значення має її сім`я, в якій дитина почуває себе захищеною, потрібною любимою донькою; по відношенню до батька дитина відчуває почуття ворожості, образи, злості, емоційне відчуження і, як наслідок, - страх близькості. ОСОБА_3 достатньо обережно та вибірково ставиться до людей.

До матеріалів справи долучено Витяг з протоколу засідання Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2019 року № 32 (вих. № 106-10426 від 27 грудня 2019 року), з якого вбачається, що комісією з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, як органом опіки та піклування, попередньо розглянуто питання за зверненням ОСОБА_2 про визначення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю.

З вказаного витягу з протоколу вбачається, що у власних поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що дитина проживає з нею, контакт з батьком підтримували, однак у квітні 2017 року він вдруге одружився та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Мати проти зустрічей батька з дитиною, оскільки вважає, що для доньки це може чинити травматичний вплив на її психологічний розвиток. ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення батьківських прав. Зазначив, до зими 2017 року брав участь у житті дитини, за усною домовленістю з матір`ю надавав фіксовану суму фінансової допомоги кожного місяця. У квітні 2017 року вдруге одружився та за невизначених причин відносини з його колишньою дружиною погіршилися, складно стало домовлятися про зустрічі з дитиною. Останнього разу з донькою бачився у квітні 2019 року.

Комісією рекомендовано не залучати дитину до конфліктних взаємовідносин, що існують між ними, а також усвідомити власну відповідальність за фізичний та психічний розвиток дитини. ОСОБА_1 комісією зауважено, що думка дитини зміниться після зміни думки матері. Органом опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації вирішено: рекомендувати ОСОБА_2 поступове налагодження позитивного спілкування з донькою; ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до Подільського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для проведення відповідної роботи психолога з метою вирішення питань пов`язаних із подальшим вихованням та розвитком доньки; рекомендовано батькам скористатися процедурою сімейної медіації з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань щодо участі батьків у вихованні дитини.

Із заяви ОСОБА_1 від 19 серпня 2019 року про ознайомлення із заявою ОСОБА_2 щодо встановлення часу для спілкування з дитиною, встановлено, що ОСОБА_1 не заперечує проти відвідувань дитини, але тільки у присутності третьої особи і на території проживання дитини.

З висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2019 року № 106-10430 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 встановлено, що за результатами роботи психолога у малолітньої ОСОБА_3 визначений надійний тип прив`язаності до матері та близького оточення (бабуся, дідусь). По відношенню до батька дитина відчуває почуття ворожості, образи, злості, емоційне відчуження і як внаслідок - страх близькості. ОСОБА_3 достатньо обережно та вибірково ставиться до людей (висновок від 27 вересня 2019 року № 196). У висновку від 27 серпня 2018 року № 171 психологом зазначено, що через нестабільну участь батька у житті дівчинки та його конфлікт з матір`ю у дитини визначений амбівалентний тип прив`язаності. Однак, за наявності у подальшому взаємостосунків між ними, регулярних зустрічей та підтримання спілкування, спостерігається тенденція до формування надійної прив`язаності. У конфлікті батьків ОСОБА_5 схильна займати та підтримувати позицію мами. Рекомендовано, зокрема: встановити чіткий графік зустрічей дитини з батьком; на перших етапах зустрічі бажано здійснювати на безпечній території у присутності залученого спеціаліста; позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 може чинити травматичний вплив на психічний розвиток дитини. Комісією з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації рекомендовано не залучати дитину до конфліктних взаємовідносин, що існують між батьками, а також усвідомити власну відповідальність за фізичний та психічний розвиток дитини. ОСОБА_1 зауважено, що думка дитини зміниться після зміни думки матері. Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає, що станом на дату складення висновку, відсутні підстави для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року по справі

№ 755/8534/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Рішення суду набрало законної сили.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судом встановлено, що за спільною домовленістю відповідача з позивачем, після розірвання шлюбу, в якості коштів на утримання дитини (аліментів) відповідачем на картковий рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» регулярно сплачувалися та сплачуються кошти в розмірі 2 000,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача. Крім того, восени 2016 року відповідач разом із донькою та позивачем їздили на відпочинок до Італії (м. Сотто-Маріна), що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи. 17 березня 2017 року відповідачем у нотаріуса надано позивачу дозвіл на вивезення дитини за межі кордону. Влітку

2017 року відповідач надавав позивачеві гроші на оплату курсів англійської мови для їх доньки (готівкою та перераховував на картку). Крім того, на підготовку до вступу до школи відповідач надавав готівкою кошти позивачу та приходив до приймальної комісії школи. Одночасно позивачем не спростовано твердження відповідача про його неодноразові спроби побачитись та поспілкуватись з їх спільною донькою. Так, відповідач наголошує на тому, що у березні 2017 року коли відповідач приїхав за місцем мешкання позивача привітати доньку зі святом «8 Березня» та привіз подарунок (телескоп та квіти), позивач зазначила, що телескоп дешевий, необхідно було купувати дорожчий і не захотіла його залишати. Після цього на прохання позивача відповідач придбав для доньки кросівки та купив квитки до цирку. Відповідач приїжджав до школи для того, щоб побачити та поспілкуватися з донькою, оскільки позивач не дозволяє їх спільній доньці бачитись з відповідачем та він не може відвідувати її в інших містах. Після отримання 13 липня 2018 року відповідачем позовної заяви та доданих до неї документів йому стало відомо про те, що його донька з 05 січня 2018 року обслуговується в Клініці загальної сімейної медицини. Про те, що позивач поставила на облік у зазначену клініку їх спільну доньку, вона відповідачу не повідомляла. Крім того, відповідач зазначає, що позивач ставить до відома його про те, що їх спільна донька відвідує якісь гуртки чи курси лише у тому випадку коли просить у нього гроші.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року по справі

№ 761/38862/19 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16 145,95 грн.

З рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року по справі

№ 761/38862/19 встановлено, що з метою розвитку окремих здібностей, а саме: з метою вивчення англійської мови, ОСОБА_3 відвідувала курси англійської мови в Приватному позашкільному навчальному закладі «Британська Рада (Україна)» у м. Києві. За навчання ОСОБА_3 у Приватному позашкільному навчальному закладі «Британська Рада (Україна)» у м. Києві з 05 лютого 2018 року по 26 вересня 2019 року позивач загалом сплатила 32 299,00 грн.

Судом також встановлено, що позивач з донькою неодноразово були за кордоном, що підтверджується паспортами громадянина України для виїзду за кордон: 17 травня 2018 року

- м. Стамбул, Туреччина, м. Ларнака, Республіка Кіпр, ІНФОРМАЦІЯ_5 - м. Відень, Австрія,

26 травня 2019 року м. Берлін, Німеччина, ІНФОРМАЦІЯ_6 - о. Крит. Однак, витрати на подорожі понесені внаслідок самостійного прийняття рішення ОСОБА_1 без погодження з відповідачем ОСОБА_2 (доказів протилежного суду не надано), також не доведено того, що вказані витрати, пов`язані з оздоровленням дитини.

З довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 7 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району міста Києва від 05 жовтня 2021 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постійно спостерігається вказаною поліклінікою, за адресою: АДРЕСА_4 , перебуває на диспансерному обліку з приводу (діагноз): забій грудного відділу хребта, компресійний перелом тіла. Дитина за станом здоров`я потребує навчання вдома протягом 2021 - 2022 учбового року. Медичний висновок дійсний до 01 січня 2022 року.

ОСОБА_3 , 2010 року народження, обслуговується в клініці загальної практики сімейної медицини «Амбулаторія Св. Анни на Артилерійському» з 05 січня 2018 року. За час обслуговування ОСОБА_5 опікувалися лише мати ОСОБА_1 , з батьком ОСОБА_2 спілкування не було, він жодного разу не був у клініці, що зазначено у довідці від 17 листопада 2023 року.

Також в матеріалах справи наявна довідка від 10 травня 2019 року № 57, про те, що ОСОБА_3 , 2010 року народження, навчалася в школі І-ІІІ ступенів № 163 імені М. Кирпоноса Шевченківського району міста Києва з 01 вересня 2017 року. За весь час навчання вихованням ОСОБА_5 займається лише мати - ОСОБА_1 , яка постійно цікавиться навчанням, поведінкою доньки, підтримує тісний зв`язок з класоводом. За весь час навчання дитини у школі з батьком ОСОБА_3 ОСОБА_2 спілкування не було, вихованням доньки не займався.

Згідно довідки від 16 листопада 2023 року № 1266 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 7 класі приватного закладу загальної середньої освіти «Київський ліцей «Демократична школа «Альтерра скул» міста Києва.

У характеристиці від 16 листопада 2023 року № 1265, виданої «Приватний заклад загальної середньої освіти «Київський ліцей «Демократична школа «Альтерра скул» зазначено, що ОСОБА_3 навчається у 7 класі, характеризується позитивно. Мати, ОСОБА_1 , бере активну участь у навчанні та вихованні доньки. Протягом навчального семестру постійно підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться навчальними досягненнями та поведінкою доньки, опікується дівчинкою та її вихованням.

ОСОБА_3 , 2010 року народження, вихованка РК ДЮСША «Авангард», займається у відділенні зі стрільби з лука, входить до начальної групи базової підготовки третього року навчання, де проходить підготовку до участі у Всеукраїнських і міських змаганнях та турнірах, виконала ІІ розряд. За період відвідування спортивної школи батька дитини тренер-викладач не бачила. На заняття її приводила мати. Про вказане свідчить довідка від 22 листопада 2023 року № 128, видана Республіканським комплексом Дитячо-юнацька спортивна школа «Авангард».

Згідно висновку психолога від 26 грудня 2023 року за результатами проведення консультацій з дитиною, під час спілкування дитина віднесла до кола своєї сім`ї маму, бабусю, померлого дідуся, двох свої дядьків та їхні сім`ї. Дитина без бажання згадувала про батька. Вона пам`ятає як батько часто сварився з мамою. Коли вона пішла до школи, батько кілька разів приходив до неї і їй не хотілося з ним зустрічатися. Дівчинка вже давно не бачила свого батька та не чула його. ОСОБА_3 схильна до самоаналізу і рефлексії, схильна до оригінальності і самобутності, впевнена у собі, має достатньо високий рівень енергії, яку вміє розподіляти в різні сфери діяльності, неагресивна, позитивна. Важливим є відчуття безпеки, безпечного простору. Виявлено високий рівень самоповаги, ауто симпатії, самовпевненості, само інтересу, само розуміння, незалежність від відносин інших, відсутність самозвинувачення. ОСОБА_3 чутлива до своїх психологічних кордонів та дуже дбайливо до них ставиться. Дівчина розвинена, самодостатня, усвідомлена, талановита, цілеспрямована. За результатами консультацій виявлено наявність ознак сформованої безпечної прив`язаності дитини до матері, що обумовлена турботливим ставленням матері до неї, з урахуванням її найкращих інтересів, та порушеною прив`язаністю дитини до батька, що обумовлена відсутністю досвіду прояву турботи з боку батька.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 22 січня 2024 року № 01-18/26, з 2017 року батько з дитиною не спілкується, не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття повної загальної середньої освіти, не готує її до самостійного життя, матеріально не забезпечує. ОСОБА_2 за адресою:

АДРЕСА_5 , не проживає, за вказаним контактним номером телефону - НОМЕР_3 , не відповідає, тому поспілкуватися з приводу наявності або відсутності підстав щодо позбавлення його батьківських прав виявилось неможливим. ОСОБА_2 нехтує своїми батьківськими обов`язками, не вживає відповідних заходів з метою належної участі у житті та вихованні дитини, що слугує доказом, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків та може бути підставою для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Вищевикладені факти свідчать про те, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї доньки ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріально не забезпечує, не дбає про її розвиток, навчання та виховання, не спілкується з дитиною. Враховуючи вищевикладене, служба у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

Також до матеріалів справи долучено інформацію ПрАТ «Київстар» про зафіксовані з`єднання між абонентським номером + НОМЕР_4 та абонентським номером НОМЕР_5 у період з

01 січня 2022 року по 21 лютого 2024 року.

Сторони не заперечували належність їм вказаних номерів мобільних телефонів. Інформації про фіксацію з`єднань між номером мобільного телефону ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 не надано. Відомостей про належний неповнолітній ОСОБА_3 номер мобільного телефону не вказано.

Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).

Відповідно до положень статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України).

Як уже зазначалося раніше, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис від 09 жовтня 2010 року № 1819, про що свідчить свідоцтво про народження від 09 жовтня

2010 року серії НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані одним із батьків до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Викладене узгоджується із правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 9 (провадження № 61-2175св20).

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як роз`яснено у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня

2006 року за № 3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з нею та перебуває на її утриманні, позивач самостійно опікується дитиною, займається її вихованням та фізичним, духовним та освітнім розвитком. Відповідач, в свою чергу, жодним чином матеріально не забезпечує дитину, аліменти стягуються у примусовому порядку, наявна заборгованість. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та попереджено відповідача про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов`язків та необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки та настання можливих наслідків у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав. Однак, поведінка відповідача не змінилася, останній не забезпечував моральної та матеріальної допомоги після травмування дитини в 2021 році. З початком повномасштабного вторгнення, під час перебування доньки в евакуації, відповідач не надавав матеріальної допомоги, не цікавився місцем перебування дитини. Також не цікавиться навчанням дитини, її захопленнями та станом здоров`я. Вказане створює порушення законних прав та інтересів дитини, яке завдає значної шкоди її фізичному та моральному (психологічному) стану та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

На підтвердження власних тверджень, а саме: факту проживання дитини з матір`ю та перебування на її повному утриманні позивачем надано акт обстеження умов проживання від

13 листопада 2023 року, Акт обстеження по факту проживання осіб на території села від 13 листопада 2023 року, довідку про доходи матері.

Також матеріали справи містять відомості про медичний заклад, у якому неповнолітня ОСОБА_3 , 14 вересня 2010 року, перебуває на обліку та відомості про супровід дитини у медичному закладі матір`ю, а також медичну документацію про травмування дитини у 2021 році.

На підтвердження факту невідвідування відповідачем ОСОБА_2 навчального закладу, де навчається дитина, та спортивних гуртків, позивачем надано характеристику від 16 листопада

2023 року та довідку з місця навчання від 16 листопада 2023 року, а також довідку від 22 листопада 2023 року з РК ДЮСШ «Авангард».

Задля демонстрації психоемоційного стану дитини позивачем долучено висновок психолога за результатами проведення консультацій з дитиною від 26 грудня 2023 року.

Також позивачем надано висновок психологічного обстеження дитини від 27 вересня 2019 року № 196, Висновок органу опіки та піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2019 року щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та короткий текст рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року по справі № 755/8534/18, а також копії розпоряджень Подільської районної в місті Києві державної адміністрації «Про затвердження висновку служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України», як свідчення наявності перешкод у вільному перетині державного кордону дитиною.

На підтвердження відсутності спілкування між батьком та дитиною за допомогою засобів зв`язку позивачем надано інформаційні довідки ПрАТ «Київстар» про зафіксовані з`єднання між абонентським номером + НОМЕР_4 та абонентським номером НОМЕР_5 , що належать позивачу та відповідачу, у період з 01 січня 2022 року по 21 лютого 2024 року.

На підтвердження факту нездійснення батьком витрат на утримання дитини позивач зазначає про стягнення аліментів у примусовому порядку, а також стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Як уже зазначалося раніше, відповідне рішення про стягнення аліментів по справі

№ 755/12904/17 ухвалено Дніпровським районним судом міста Києва 29 січня 2019 року та звернено ОСОБА_1 до примусового виконання.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому проваджені

№ 58862925 станом на 23 січня 2024 року є незначною та складає 2 526,75 грн.

З наданого розрахунку встановлено, що сплата аліментів відбувалася не систематично, однак ОСОБА_2 кошти на погашення заборгованості вносить, обов`язок сплати аліментів не заперечує.

Також рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року по справі № 761/38862/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки.

Водночас, з рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року по справі № 755/8534/18 встановлено, що за спільною домовленістю відповідача з позивачем, після розірвання шлюбу, в якості коштів на утримання дитини (аліментів) відповідачем на картковий рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» регулярно сплачувалися та сплачуються кошти в розмірі 2 000,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача.

Позивач ОСОБА_1 вказаних фактів не заперечувала. Водночас, матеріали справи не містять відомостей про звернення ОСОБА_1 до батька дитини з проханнями чи вимогами про надання додаткових коштів та отримання відмови у здійсненні таких додаткових витрат на утримання дитини з його боку.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що факт примусового стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дитину, не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, оскільки зазначене є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Також позивач посилається на наявність перешкод у вільному перетині державного кордону дитиною у зв`язку із необхідністю отримання дозволу батька.

Однак, з матеріалів справи вбачається, та не заперечувалося сторонами, що батько ОСОБА_2 надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон тривалістю на три роки, можливість надання дозволів на перетин кордону до окремих країн не заперечує. Відомостей про звернення позивача за отриманням таких дозволів та отримання відповідної відмови з боку відповідача матеріали справи не містять.

Посилання позивача на звернення до служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації у період з 2018 року по 2021 рік для отримання відповідних висновків, з метою забезпечення можливості перетину державного кордону дитиною без згоди батька, та винесення відповідних розпоряджень Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією, не свідчить про факт попереднього звернення до відповідача ОСОБА_2 за отриманням відповідних дозволів та відмови останнього.

Тобто, з матеріалів справи не встановлено фактів здійснення перешкод батьком ОСОБА_2 у забезпеченні вільного перетину державного кордону дитиною ОСОБА_3 .

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Однак, у постановах Верховного Суду від 20 березня 2024 року по справі № 204/2097/22, від

15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18 від

06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19 також зазначено, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом, на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Згідно із положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

На думку суду, наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення батька батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення (батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї доньки, матеріально не забезпечує, не дбає про її розвиток, навчання та виховання, не спілкується з дитиною). При цьому, засідання комісії було проведено без участі батька дитини

ОСОБА_2 , відомостей про його належне повідомлення про проведення відповідного засідання комісії до матеріалів справи не долучено.

З матеріалів справи вбачається, що поведінка відповідача загалом свідчить про наявність у нього бажання брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою. Встановлені факти, зокрема, про те, що батько недостатньою мірою спілкується з дитиною та недостатньо приймає участь у вихованні, проте не відмовляється від обов`язку забезпечувати дитину матеріально, не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Причиною погіршення стосунків батька з дитиною стали неприязні стосунки матері та батька, про що неодноразово зазначалося у Висновку від 27 вересня 2019 року № 196, складеного Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2019 року № 106-10430 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого

2020 року по справі № 755/8534/18.

Позивачеві ОСОБА_1 органами опіки та піклування уже закцентовано, що думка дитини зміниться після зміни думки матері щодо участі батька у вихованні дитини.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 не заперечує факту недостатньої участі у вихованні доньки та відсутність спілкування з нею, однак така поведінка останнього спрямована на уникнення нових конфліктів та, як наслідок, психологічного травмування дитини на їх фоні.

З бесіди з ОСОБА_14 встановлено, що дитина не має негативної думки про батька, вона не повідомила про факти грубої поведінки, будь-яких образ, конфліктів, суперечок між нею та батьком. Дитина має негативні спогади про сварки батьків.

Небажання малолітньої дитини спілкуватись із батьком, що призвело до повного поступового припинення їх побачень, само по собі не свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не його волею, а складними стосунками між колишнім подружжям та розумінням можливого психотравматичного впливу на дитину.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватись і приймати участь у її вихованні. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Думка дитини не може бути єдиною чи основною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки така думка не завжди може відповідати інтересам самої дитини, та може бути висловлена від впливом певних зовнішніх факторів. Психіка дитини є вразливою та легше, ніж психіка дорослих, піддається таким факторам впливу, як сімейна обстановка, навколишнє оточення, думка інших людей.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Також умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі

№ 243/13192/19-ц (провадження № 61-2237св21), у постанові від 18 лютого 2021 року у справі

№ 645/920/19.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від

21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від

22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18.

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження

№ 61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21)).

Згідно із статтею 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Під час судових засідань судом встановлена наявність між матір`ю та батьком дитини негативних відносин, що спричинено тривалим конфліктом між колишнім подружжям і ця обставина, на думку суду, є причиною того, що відповідач не має можливості належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини.

Оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька та дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Суд зважає на висловлене відповідачем в суді бажання бачитися, спілкуватися з донькою, брати участь у їх вихованні, підтверджує його намір у подальшому виконувати свої батьківські обов`язки в повному обсязі.

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватись також на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

Негативної характеристики про особу відповідача ОСОБА_2 позивачем не надано та матеріали справи не містять, зокрема, фактів про вчинення відповідачем адміністративних чи кримінальних правопорушень не встановлено, так само як і фактів жорстокого поводження відповідача з донькою. Відомостей про конфлікти чи його негативну поведінку не надано.

Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Отже, у справі судом не встановлено умисної винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, відтак підстави для позбавлення батьківських прав, передбачені частиною другою статті 164 СК України, відсутні, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, і допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Надані стороною позивача до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо доньки.

Таким чином, в цій конкретній ситуації, відсутні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав з дотриманням статті 9 Конвенції про права дитини, статті

8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», які є надзвичайно важливими.

Оцінка «якнайкращих інтересів дитини» включає в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в цьому випадку стосовно цієї особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (пункт 1 статті 3)).

Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики Європейського Суду дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

З урахуванням встановлених обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 19, 71, 81, 121, 150, 164, 165, 166, 193, 245, 246 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , проживає за адресою:

АДРЕСА_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ідентифікаційний код юридичної особи за , адреса місцезнаходження: вул. Свято-Покровська, буд. 171, с. Нові Петрівці, Вишгородський р-н, Київська обл., 07354.

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2025 року.

Суддя О.О. Хромова