ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м.Суми

Справа №592/16678/23

Номер провадження 22-ц/816/325/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 листопада 2023 року в складі судді Шияновської Т.В., ухвалене в м. Суми, повне рішення складено 04 грудня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення особи з житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Минулого року вона впустила пожити до свого будинку відповідачку, оскільки остання не мала постійного місця проживання, за умови оплати нею комунальних послуг та збереження майна в будинку. Перевіривши стан платежів за комунальні послуги, вона виявила, що має місце заборгованість в сумі понад 20 000 грн. Крім того, було демонтовано газову плиту. На прохання позивачки виселитися з будинку з боку відповідачки була отримана категорична відмова.

Посилаючись на вказані обставини, просить виселити ОСОБА_1 , з жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 30 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 задовольнив.

Виселив ОСОБА_1 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що вона зі своїм чоловіком з жовтня 2019 року проживала у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який належить позивачці на праві власності. Позивачка не погодилася на укладення письмового договору оренди, посилаючись на те, що їй потрібно буде платити податки та звітувати перед податковою. Оскільки вони не мали де жити, то погодились на вказані умови. Вони дійшли згоди, що за проживання в будинку будуть платити позивачці орендну плату 5000 грн на місяць, а також сплачувати за комунальні послуги, а щодо терміну проживання - домовилися, що будуть проживати в будинку скільки буде потрібно. Вони зі свого боку дотримувалися досягнутих домовленостей, своєчасно сплачували орендну плату, комунальні послуги, підтримували будинок в належному стані, а тому не відповідає дійсності викладене в рішенні суду, що причиною виселення є борги за комунальні послуги та нібито проведений демонтаж плити.

Зазначає, що не змогла прибути в судове засідання, оскільки отримала серйозну травму руки, про що в телефонному режимі повідомляла суд та просила відкласти судове засідання, однак суд розглянув справу без її участі, чим було порушено її право на захист. Рішення суду про її виселення несе для неї вкрай негативні наслідки, оскільки вона є особою з інвалідністю другої групи, не має лівої верхньої кінцівки. Також її чоловік сильно хворіє.

Вказує на те, що всіх домовленостей, досягнутих з позивачкою, вони дотримувались, розраховували на можливість тривалого проживання в будинку. За згодою з позивачкою з листопада 2022 року вона зареєстрована в будинку як внутрішньо переміщена особа, натомість позивачка своїх слів не дотрималася та безпідставно виселяє її з будинку.

Крім того, вважає незаконним рішення суду в частині стягнення з неї судового збору, оскільки вона як особа з інвалідністю другої групи має пільги по сплаті судового збору, встановлені Законом України «Про судовий збір».

Позивачка правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07 липня 2003 року та свідоцтва про право на спадщину від 26 жовтня 2021 року належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 4; 5).

27 жовтня 2023 року представник позивачки ОСОБА_3 звернувся до Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області із заявою про те, що його довірительниця ОСОБА_2 в листопаді 2022 року укладала усний договір з ОСОБА_1 про тимчасове проживання як переселенця за адресою: АДРЕСА_1 безкоштовно, але комунальні послуги повинна була сплачувати у повному обсязі, але цього не зробила (а.с. 6).

Станом на 27 липня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 обліковується заборгованість за газопостачання 15 086,31 грн; за розподіл (доставку) газу 300,17 грн станом на 06 липня 2023 року; за електроенергію 355,20 грн станом на 10 липня 2023 року, за воду 63,94 грн станом на 09 липня 2023 року (а.с. 7).

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи (а.с. 28). Відповідно до довідки від 25 листопада 2022 року № 5924- взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 29).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка проживає без реєстрації в належному позивачці будинку з осені 2022 року за усною домовленістю, зобов`язалась сплачувати за комунальні послуги та забезпечити збереження майна в будинку. На прохання позивачки виселитися з будинку у зв`язку з наявною заборгованістю за комунальні послуги та демонтажем газової плити відповідачка категорично відмовилася, що останньою не спростовано, а тому за встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом виселення ОСОБА_1 з будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

У частині першій статті 383 ЦК України визначено, зокрема, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування чужим майном врегульовано статтями 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частина перша статті 402 ЦК України визначає, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Так, сервітут припиняється, зокрема, у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для виселення.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка вселилася до належного позивачці на праві власності житлового будинку за усною домовленістю за умови оплати комунальних послуг та збереження майна в будинку. Вона не є членом сім`ї позивачки. Будь-які документальні підтвердження правових підстав постійного користування спірним житловим приміщенням, зокрема договори оренди, безоплатного користування тощо відсутні.

Установивши, що ОСОБА_2 , як власник житлового будинку АДРЕСА_1 , категорично заперечує проти проживання у ньому відповідачки, яка за її згодою тимчасово вселилася у спірне житлове приміщення за умови сплати комунальних платежів, проте належним чином свої зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконує, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для виселення відповідачки зі спірного житлового приміщення.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Водночас заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачки судового збору.

Рішенням суду було стягнуто з відповідачки на користь позивачки витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,80 грн.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи (а.с. 28), а тому на підставі п. 9) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору.

З огляду на вищезазначене, рішення суду підлягає зміні в частині розподілу судових витрат та з урахуванням приписів ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1073 грн 80 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 листопада 2023 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1073 гривні 80 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова