ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1696/25 Справа № 233/3555/24 Суддя у 1-й інстанції - Левчук О.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи:

позивач -ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2024 року, ухвалену суддею Левчук О.О. у м. Костянтинівка Донецької області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

21.06.2024 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21.05.2016 року позивачка дала в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 500 000грн., які відповідач зобов`язався повернути до 01.01.2022 року та сплатити відсотки у розмірі 300 000грн., про що відповідач склав розписку, оригінал якої зберігається у позивача. Проте, у вказаний в розписці строк, відповідач грошові кошти позивачу не повернув.

Просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 800 000грн.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09.08.2024 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 04.09.2024 року об 11-00 годині, з викликом сторін.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.09.2024 зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.09.2024 року об 11-00 годині.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином, на адресу суду поштовою кореспонденцією надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2024 року позовну заяву, подану від імені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди повернуто без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 оскаржила ухвалу в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, як передчасну та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду справи.

Вказує, що повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позов та клопотання про розгляд справи за відсутності позивача від імені ОСОБА_1 були підписані іншою особою, а не позивачем. Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Скаржник зазначає, що вона звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики. До позову долучила оригінал боргової розписки та завірені копії паспорта та РНОКПП, проте суд першої інстанції ухвалою від 18.10.2024 повернув заяву без розгляду, з тих підстав, що позов, клопотання про розгляд справи за відсутності позивача від імені ОСОБА_1 були підписані іншою особою, а не позивачем, оскільки відповідно до відомостей Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 18.04.2022 виїхала за межі України через прикордонний пункт Краківець та на час надання відповіді цією службою 08.08.2024 не поверталася на територію України.

Звертає увагу на те, що вона дійсно перебуває за кордоном в республіці Ірланція. Цивільний позов, відповідні клопотання та завірені копії документів вона підписує особисто. А потім перевізником передає своїм родичам на територію України, які засобами поштового зв`язку надсилають відповідні документи на адресу суду. Вказує, що її перебування за межами України не може скасовувати її прав як громадянина України в сфері цивільних та цивільно-процесуальних відносин. Наголошує на тому, що поштовий зв`язок між Ірландією та Україною наразі не врегульований, вона не може відправити відповідні документи безпосередньо з республіки Ірландія. Вважає, що суд першої інстанції прийняв передчасне рішення, яке не підтверджено жодними доказами.

Вказує, що суд не взяв до уваги ті обставини, що вона особисто долучала до цивільного позову завірену копію паспорта та РНОКПП та звертає увагу на те, що якби вона особисто не підписувала позовну заяву, тоді яким чином до позову інша особа могла долучити завірені копії цих документів. Наголошує на тому, що оригінали зазначених документів знаходяться у неї, вона їх нікому не передавала та не передавала жодній особі скан копії цих документів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається ухвала зазначена у п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, повертаючи позивачу позовну заяву, виходив з того, що позовну заяву, подану від імені ОСОБА_1 , було підписано іншою особою, а не позивачем.

Однак апеляційний суд не може погодитися із таким висновком, з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи встановлено, що 21.06.2024 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, яка була надіслана позивачем засобами поштового зв`язку, з адреси: АДРЕСА_1 , що підтверджено поштовим конвертом (а.с.5).

До позовної заяви позивачем було додано, зокрема копія паспорта серії НОМЕР_1 , виданий Костянтинівським МВУМВС України в Донецькій області Костянтинівським ГОУМВД України в Донецькій області 20 листопада 2000 року, копію пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_2 ; копію Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_3 , які завірені позивачем 15.06.2024 (а.с.-4).

Відповідно до відомостей, наданих Державною прикордонною службою України, які були витребувані судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 18.04.2022 13:46:48 виїхала за межі України через прикордонний пункт Краківець та на час надання відповіді 08.08.2024 року не поверталася на територію України (а.с.29).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09.08.2024 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 04.09.2024 року об 11-00 годині, з викликом сторін (а.с.32).

14.08.2024 від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшло клопотання, яке було відправлене засобами поштового зв`язку, в якому остання просила розглянути справу без її участі, підтримувала свої позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, при цьому не заперечувала проти ухвалення заочного судового рішення по справі (а.с.35). Клопотання було направлено суду з адреси: АДРЕСА_2 (а.с.36).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.09.2024 зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.09.2024 року об 11-00 годині.

Матеріали справи підтверджують той факт, що на час відкриття провадження по справі 09.08.2024, суду першої інстанції, відповідно до отриманих відомостей, наданих Державною прикордонною службою України, які надійшли до суду 08.08.2024 було відомо про перебування позивача поза межами України, при цьому суд не ставив під сумнів, що позовна заява та додатки до неї підписано не позивачем, а іншою особою, оскільки відкрив провадження у справі та в подальшому признав справу до судового розгляду.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як зазначено в рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №760/27582/17 зазначив, що залишення позовної заяви без руху можливе не виключно на стадії до відкриття провадження у справі, але й після цього. Суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. Така ухвала постановляється не пізніше наступного дня з часу встановлення недодержання таких вимог. Про залишення без руху позовної заяви після відкриття провадження у справі суд повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Усунення недоліків позовної заяви позивачем у строк, встановлений судом, має наслідком продовження розгляду справи. Про продовження розгляду справи суд постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду, що відповідає правилам частин одинадцятої-тринадцятої статті 187 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.2 ст.175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно норм ч.7 ст.177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Отже, суд першої інстанції, отримавши інформацію з Державної прикордонної служби України щодо відсутності позивача на території України з 18 квітня 2022 року, тобто, суд першої інстанції, маючи сумніви щодо підписання та подання позову не особисто позивачем, а іншою особою, мав залишити позовну заяву без руху, виклавши в ухвалі недоліки позовної заяви і тільки в разі не усунення недоліків позивачем, суд мав би залишити позовну заяву без розгляду, а не повертати її. Чого суд першої інстанції в цій справі теж не врахував.

Відтак, суд дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві. Ухвала суду про визнання заяви неподаною та її повернення є такою, що порушує вимоги ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки висновки суду про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу не відповідають обставинам справи та порушують норми процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді: