ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року м. Чернівці Справа № 725/334/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Сарган Ю.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Нестеренка Є.В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації (а.с.2-10).

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 січня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації надіслано за підсудністю до Вижницького районного суду Чернівецької області.

Не погоджуючись із ухвалою суду сторона позивача подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена помилково через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановляючи ухвалу суд послався на те, що основна частина нерухомого майна, з приводу якого виник спір, знаходиться на території селища Берегомет, а тому спір підсудній Вижницькому районному суду Чернівецької області, однак вважає, що суд не звернув увагу на те, що крім іншого, предметом спору є квартира по АДРЕСА_1 , вартість якої становить 5 093 244 грн, а тому за приписами ч.1 ст.30 ЦПК України спір повинен розглядатися за місцезнаходженням основної частини спірного нерухомого майна, вартість якої є найвищою.

На підставі наведеного просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Провадження №22-ц/822/236/25

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п.9 ч.1 ст.353 цього Кодексу, а саме про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступних висновків.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вказав, що з наданих позивачем матеріалів справи вбачається, що основна частина нерухомого майна, з приводу якого виник спір, знаходиться на території Чернівецької обл., селище Берегомет, а тому справу необхідно передати за територіальною юрисдикцією (підсудності) до Вижницького районного суду Чернівецької області.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо поділу спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації, де ОСОБА_1 просив суд поділити спільне майно та визнати за ним право особистої приватної власності:

на квартиру по АДРЕСА_1 , загальною площею 98,1 кв.м, житловою площею 69,20 кв.м, вартістю 5 093 244 грн;

автомобіль марки BMW, модель 320D, 2013 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , вартістю 522 384 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на:

житловий будинок з належними до нього будівлями i спорудами, розташований по АДРЕСА_2 , вартістю 261 192 грн;

земельну ділянку для будівництва i обслуговування житлового будинку, господарських будівель i споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 гa, кадастровий номер :01:002:2425, що розташована по АДРЕСА_2 , вартістю 43 532 грн;

земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,42 гa, кадастровий номер :01:002:2426, що розташована по АДРЕСА_2 , вартістю 174 128 грн;

земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3 га, кадастровий номер :01:002:2431, що розташована по АДРЕСА_2 , вартістю 130 596 грн;

житловий будинок з належними до нього будівлями i спорудами, розташований по АДРЕСА_3 , вартістю 174 128 грн;

земельну ділянку для будівництва i обслуговування житлового будинку, господарських будівель i споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 гa, кадастровий номер :02:002:0386, що розташована по АДРЕСА_3 вартістю 43 532 грн;

земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1762 гa, кадастровий номер :01:002:3010, що розташована по АДРЕСА_4 , вартістю 43 532 грн;

вартість поліпшення житлового будинку з належними до нього будівлями i спорудами по АДРЕСА_5 , розміром 14 147 900 грн;

автомобіль марки BMW, модель X5, 2017 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2 , вартістю 1 088 300 грн, а всього майна на 16 106 840 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5 245 606 грн компенсації різниці вартості його частки.

Отже, предметом спору в даному випадку є подружнє майно, яке на думку позивача, підлягає поділу між ними в порядку СК України.

Як вбачається, сукупна вартість нерухомого майна (2-х житлових будинків та 5-ти земельних ділянок) розташованого в с. Берегомет Вижницького району становить 261 192 грн + 43 532 грн + 174 128 грн + 130 596 грн + 174 128 грн + 43 532 грн + 43 532 грн = 870 640 грн, а вартість квартири по АДРЕСА_1 становить 5 093 244 грн.

Вартість наведеного майна підтверджується копією додаткового договору №1 від 14.06.2023 року до договору про поділ спільного майна подружжя від 03.11.2023 року (а.с.39-42).

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частина 1 ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

У пунктах 1, 2 та 36 Постанови №3 Пленуму «Про деякі питання визначення юрисдикції та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

За загальним правилом відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В силу ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №296/1657/17 зроблено висновок, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У іншій постанові від 27 березня 2019 року у справі № 646/8916/17 (спір про визнання недійсним договору дарування квартири) Верховного Суду зазначив про те, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, - це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому всі позови у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Подаючи позовну заяву ОСОБА_5 посилався на те, що деяке нерухоме майно подружжя, яке він бажає поділити, знаходиться на території, яка відноситься до юрисдикції саме Першотравневого районного суду м. Чернівці.

Отже, враховуючи, що вартість квартири по АДРЕСА_1 (5 093 244 грн) є найвищою, і цей об`єкт нерухомого майна з найбільшою вартістю знаходиться в Першотравневому районі м. Чернівці, то відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України у ОСОБА_3 виникло право пред`явити цей позов за виключною підсудністю саме до Першотравневого районного суду м. Чернівці.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновок суду першої інстанції про наявність підстав для направлення справи до Вижницького районного суду Чернівецької області є помилковим, у зв`язку з чим ухвалу належить скасувати і направити справу до Першотравневого районного суду м. Чернівці для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена.

Згідно вимог ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 січня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк