УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2025 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання: Шевченко К.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Грекова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
У грудні 2024 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування вимог зазначала, що 18.08.2022 року, ОСОБА_2 призначена начальником Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області (розпорядженням Президента України від 18.08.2022 №147/2022-рп). 30.08.2022 року, приступила до виконання обов`язків начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області. 17.10.2024 року, звільнена з посади начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», пункту 9 частини 1 статті 36 КЗпП України (Розпорядження Президента України від 16.10.2024 №109/2024-рп, Наказ від 17.10.2024 №128).Відповідно Наказу від 17.10.2024 №128: ОСОБА_3 звільнено з посади начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області 17 жовтня 2024 року, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 КЗпП України. Фінансовому відділу апарату Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, здійснити остаточний розрахунок всіх сум, що належать ОСОБА_2 , в тому числі компенсації за 31 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки, а саме: за 27 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 30.08.2023 по 29.08.2024 та 4 календарних дні щорічної основної відпустки за період роботи з 30.08.2024 по 17.10.2024.
Порушення Бердянською міською військовою адміністрації Бердянського району Запорізької області вказаних вище положень ст 47,115,116 КЗпП України щодо проведення з працівником остаточного розрахунку в строки, передбачені законом, також підтверджується інформацією з банківської виписки АТ КБ «Привапібанк» від 20.11.2024 року, за період з 01.08.2022-20.11.2024 року, з якої слідує, що 31.10.2024 року на банківський рахунок позивача було зараховано 30 911,92 гривень з призначенням платежу: Зарплата, Бердянська МВЛ
Позивач просила суд стягнути з Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області на користь ОСОБА_2 30 535 гривень 96 .коп. суму середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, судові витрати по справі в розмірі 6211 гривень 20 коп., з яких 5000 гривень - сума витрат на правничу допомогу, 1 211 грн. 20 коп. - сума сплаченого судового збору.
Ухвалою судді від 11.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.
30.12.2024 року від Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову з огляду на таке. Указом Президента України №587/2022 від 18.08.2022 року, на виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було утворено Бердянську міську військову адміністрацію Бердянського району Запорізької області. Розпорядженням Президента України №147/2022-рп від 18.08.2022 року було призначено ОСОБА_3 начальником Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області. Розпорядженням Президента України №109/2024-рп від 16.10.2024 року «Про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області» було звільнено ОСОБА_3 з посади начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області. Відповідним наказом Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області від 17 жовтня 2024 року № 128, ОСОБА_3 звільнено з „посади начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області з 17 жовтня 2024рок. Керуючись Указом Президента України №587/2022 від 18.08.2022 року «Про утворення Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області», Розпорядженням Президента України №109/2024-рп від 16.10.2024 року «Про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області», перший заступник начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області МАТВІЄНКО Микола Якович приступив до виконання обов`язків начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області з 18 жовтня 2024 року.Вимоги Відповідача не визнаються з огляду на наступне. Так, відповідно до вищезазначеного наказу Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області від 17 жовтня 2024 року № 128 «Про звільнення ОСОБА_2 », останнім робочим днем Позивача на посаді начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області був 17 жовтня 2024 року.У період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, визначає Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Правові засади військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану».Указом Президента України №587/2022 від 18.08.2022 року, на виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було утворено Бердянську міську військову адміністрацію Бердянського району Запорізької області.
Відповідно до п. 8 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», військові адміністрації населених пунктів, районні, обласні військові адміністрації здійснюють свої повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування.Тобто, військова адміністрація тимчасово створюється виключно внаслідок запровадженого воєнного стану, який породжує дію обставин непереборної сили, та всі права та гарантії працівників прямо пов`язані з такими обставинами.Також, після звільнення ОСОБА_2 та вступу до виконання обов`язків начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області з 18 жовтня 2024 року ОСОБА_5 , останнім, з метою безперервної роботи військової адміністрації 21 жовтня 2024 року було скеровано офіційний лист від 21 жовтня 2024 року до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області та Сектору реєстрації та роботи з клієнтами з надання кваліфікованих електронних довірчих послуг про надання необхідного переліку документів з метою отримання кваліфікованих електронних довірчих послуг (кваліфікованого сертифіката відкритого ключа).22 жовтня 2024 року до Бердянського управління Державної казначейської служби України Запорізької області було скеровано офіційний лист про надання інформації про кваліфіковані електронні підписи та кваліфіковану електронну печатку.Крім того, підготовка документів до Бердянського управління "Державної казначейської служби України Запорізької області здійснюється фінансовим відділом апарату Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області виключно шляхом реєстрації фінансових зобов`язань за допомогою ПЗ СДО «Клієнт Казначейства - Казначейство» та підписами ЕЦП начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, головного бухгалтера та печатки підприємства.Вказані обставини, та безпосередньо відсутність електронних довірчих послуг (кваліфікованого сертифіката відкритого ключа) після звільнення Позивача з посади начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, прямо унеможливлювали здійснити розрахунок з Позивачем в день її звільнення. Крім того, за день до звільнення Позивача, Розпорядженням останньої як начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області № 859 від 16 жовтня 2024 року було звільнено Сахно Сергія Сергійовича - начальника фінансового відділу управління виконавчого комітету Бердянської міської ради 16.10.2024 року.Вказане Фактично позбавило можливості працівників управління виконавчого комітету Бердянської міської ради у зв`язку з відсутністю права першого підпису керівника (ЕЦП - Казна) своєчасно здійснити фінансування Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області.В свою чергу, Розпорядженням в.о. начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області Матвієнка М.Я. № 879 від 25 жовтня 2024 року «Про покладання тимчасового виконання обов`язків», було покладено тимчасове виконання обов`язків начальника фінансового відділу управління виконавчого комітету Бердянської міської ради на начальника відділу зведеного бюджетного планування і фінансування ОСОБА_6 на період з 25.10.2024 року по 15.12.2024 року з правом першого підпису.Відповідно до платіжної інструкції № 339/224 від 29 жовтня 2024 року фінансовим управлінням виконавчого комітету Бердянської міської ради було здійснено фінансування Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області. Одразу ж в цей день, 29 жовтня 2024 року, а не як зазначає позивач 31.10.2024 року, була створена платіжна інструкція про сплату розрахунку ОСОБА_2 при звільненні в розмірі 30 911,92 грн.Підсумовуючи викладене в сукупності, проведений з Позивачем остаточний розрахунок при звільненні 29.10.2024 року пов`язаний з неможливістю з 17.10.2024 року повноцінної безперервної роботи Фінансового відділу апарату Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області та фінансового управління виконавчого комітету Бердянської міської ради з Бердянським управлінням Державної казначейської служби України Запорізької області, що крім іншого також прямо пов`язано з обставинами непереборної сили та виключає відповідальність Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області. Відповідно до норм чинного в Україні законодавства, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) - надзвичайними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань. Як вже зазначалось, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати прані, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. В даному випадку відсутня винна поведінка Відповідача, що виключає підстави для настання відповідальності за ст. 117 КЗпП України, а тому просив у задоволенні позову відмовити.
08.01.2024 року від відповідача до суду надійшла заява про виклик свідків, яка у судовому засіданні 10.01.2025 року ухвалою суду задоволена.
У судовому засідання представник позивача позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Також вказав, що наведені відповідачем обставини не звільняють від обов`язку виплати середнього заробітку за час розрахунку, оскільки посилання Відповідачем на Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», є безпідставним, та таким, що не заслуговує на увагу, так як жодним чином не доводить, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву. Вказав, що остаточний розрахунок при звільненні 29.10.2024 року з ОСОБА_2 пов`язаний з неможливістю з 17.10.2024 року повноцінної безперервної роботи Фінансового відділу апарату відповідача та фінансового управління виконавчого комітету Бердянської міської ради з Бердянським управлінням Державної казначейської служби України Запорізької області, що крім іншого також прямо пов`язано з обставинами непереборної сили та виключає відповідальність Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області.
Суд, заслухавши учасників, розглянувши позовну заяву, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Поняття «суд, встановлений законом» містить таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
У частині першій статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункти 2, 7, 17 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Тому до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Крім того, до компетенції адміністративних судів належить розгляд спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що передбачено у пунктах 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України.
Поняття публічної служби є широким, оскільки включає державну службу, службу в органах місцевого самоврядування та службу в публічних установах.
Під «публічною службою» необхідно розуміти врегульовану виключно Конституцією та законами України професійну публічну діяльність осіб, які заміщують посади в державних органах і органах місцевого самоврядування щодо реалізації завдань і функцій держави та органів місцевого самоврядування.
Публічну службу в найширшому розумінні можуть здійснювати працівники усіх організацій публічного сектору: органів державної влади (тобто не лише виконавчої, а й законодавчої та судової); державних підприємств та установ; органів місцевого самоврядування; комунальних підприємств та установ.
Юрисдикційність справ за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби належить до адміністративних правовідносин.
У межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі на підставі приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18 (провадження № 11-574апп19)).
У постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19), у якій після звільнення з роботи колишній державний службовець звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
За обставинами справи № 810/451/17 позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на належну оплату праці, що встановлено судовим рішенням у іншій справі, просив стягнути на його користь суму середньомісячного заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 25 березня 2016 року до 28 грудня 2016 року. Державна фіскальна служба України провела фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України. Ураховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку, позивач вважав порушеним своє право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі статті 117 КЗпП України. Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не визначили розмір середнього заробітку, не встановили час затримки розрахунку, не встановили відповідних фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, та не дослідили відповідні докази, і виправлення відповідної помилки потребувало з`ясування обставин і дослідження доказів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд суду першої інстанції.
Тобто до вказаних правовідносин, які є різновидом трудових, застосовуються і норми трудового права, у тому числі і статті 116, 117 КЗпП України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами. (Постанова Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 142/616/18)
Отже, з огляду на те, що позивач на момент звільнення обіймав посаду, яка належала до публічної служби, Верховний Суд у постанові від 20.11.2024 у справі № 142/616/18 вважав необґрунтованими доводи касаційної скарги про необхідність розгляду справи за правилами цивільного судочинства та погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що цей спір пов`язаний зі звільненням позивача з публічної служби і на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів.
При цьому пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності.
Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься Закон України від 7 червня 2001 року № 2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (стаття 2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування").
Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Статтею 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях. Сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю. На сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом. Повноваження сільських, селищних, міських голів можуть бути тимчасово покладені на керівника відповідної військово-цивільної адміністрації відповідно до Закону України "Про військово-цивільні адміністрації".
Згідно із ст.15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» особам, які займають посади, віднесені до третьої категорії, може бути присвоєно 7, 6 і 5 ранг; Ранги, які відповідають посадам третьої - сьомої категорії, присвоюються відповідно сільським, селищним, міським головою, головою обласної, районної, районної у місті ради.
Згідно з частиною 1 статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови» починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин 1 та 2 статті 79 цього Закону
Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року передбачено, що на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи військові адміністрації.
Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.

Військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом.

Військову адміністрацію населеного пункту (населених пунктів) очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України за пропозицією Генерального штабу Збройних Сил України або відповідної обласної державної адміністрації.

Начальником військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) може бути призначений відповідний сільський, селищний, міський голова.

Військові адміністрації здійснюють повноваження, характерні для органів місцевої влади та місцевого самоврядування, з особливостями воєнного стану

Судом встановлено, що Указом Президента України №587/2022 від 18.08.2022 року, на виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було утворено Бердянську міську військову адміністрацію Бердянського району Запорізької області.

Відповідач відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є органом державної влади.

Розпорядженням Президента України №147/2022-рп від 18.08.2022 року було призначено ОСОБА_2 начальником Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області.

Згідно трудової книжки позивача 30.08.2022 року ОСОБА_2 прийнята присяга посадової особи місцевого самоврядування.

Постановою Верховної Ради України № 2669-1X від 18 жовтня 2022 року «Про здійснення начальником Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальник Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області крім повноважень, віднесених до його компетенції Законом України "Про правовий режим воєнного стану",:

- здійснює повноваження Бердянської міської ради, її виконавчого комітету, Бердянського міського голови;

- може затвердити тимчасову структуру виконавчих органів Бердянської міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду);

2) апарат Бердянської міської ради та її виконавчого комітету, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 частини другої статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"), комунальні підприємства, установи та організації Бердянської міської територіальної громади підпорядковуються начальнику Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області.

Наказом від 30.08.2024 року ОСОБА_2 присвоєний 6 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Як убачається з матеріалів справи, Розпорядженням Президента України №109/2024-рп від 16.10.2024 року «Про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області» було звільнено ОСОБА_2 з посади начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області.

Відповідним наказом Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області від 17 жовтня 2024 року № 128, ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області з 17 жовтня 2024 року.

Таким чином, позивач була посадовою органу місцевого самоврядування та здійснювала службову діяльність на публічній службі у розумінні статті 19 КАС України.

Вважаючи, що при звільненні не було здійснено в межах строку визначеного ст. 116 КЗПП розрахунок при звільненні позивач звернувся до суду в порядку ст. 117 КЗпП України з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Разом із тим, оскільки після призначення начальником Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області позивач є особою, яка займала посаду службовця органу місцевого самоврядування, у справі спір виник після звільнення ОСОБА_2 з публічної служби, і пов`язаний із вирішенням питань, які стосуються звільнення з публічної служби, зокрема заявлена вимога про відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, і такий спір є публічно-правовим, а відтак має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, тому позовні вимоги пов`язані з виплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з публічної служби, відповідно до пункт 2 частини 1 статті 19 КАС України віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 146/579/16-ц (провадження № 14-227цс18), від 6 лютого 2019 року у справі № 146/885/17-ц (провадження № 14-436цс18), від 3 квітня 2019 року у справі № 607/10429/16-ц (провадження № 14-660цс18), 13 березня 2019 року у справі № 761/27364/17 (провадження № 14-21цс19)

З огляду на викладене, спір у цій справі є публічно-правовим і згідно з положеннями статей 19, 20 КАС України відноситься до компетенції адміністративного суду та проводиться в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255, частиною першою статті 256 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розглядсправи.

Таким чином, встановивши, що між сторонами існує спір з публічно-правових відносин, який з урахуванням суб`єктного складу його учасників та правовідносин має розглядатися за правилами адміністративної юрисдикції, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.1) ч.1 ст.255 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що заявлені ним позовні вимоги можуть бути вирішені в порядку адміністративного судочинства.

Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена і підписана 25.02.2025 року.

Суддя : Ю.В. Апаллонова