печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3755/19-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань Брачун О. О.,

за участі стягувача ОСОБА_1 ,

державного виконавця Басілашвілі О. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_1,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_1, в якій просив:

- визнати незаконними дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_1;

- зобов`язати державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_1, при цьому розраховуючи аліменти на загальну суму доходу ОСОБА_2 , а не кожен дохід окремо;

- зобов`язати державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) врахувати при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_1 квитанції про переказ коштів на картку ОСОБА_3 на суму 5600 грн;

- стягнути з Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що системний аналіз положень законодавства, яким передбачається стягнення аліментів у частці від доходу боржника свідчить, що незалежно від кількості видів доходів, аліменти повинні стягуватися від загального розміру доходу (суми доходів).

Відповідно, якщо 1/4 частка від усіх доходів (суми доходів платника аліментів) є меншою за 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян - підлягають стягненню аліменти у розмірі, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В той же час, якщо 1/4 частка від усіх доходів (суми доходів платника аліментів) є вищою за 50 % прожиткового мінімуму, підлягає стягненню саме 1/4 частка від доходів.

ОСОБА_2 за означений період мав 2 види доходів - заробітна плата за основним місцем роботи та заробітна плата за сумісництвом. Отже, ці два види доходів повинні додаватися і з суми доходів вираховуватися 1/4 частка.

Державний виконавець, порушивши порядок нарахування аліментів, визначав аліменти окремо з кожного виду доходу, що призвело до нарахування 50 % прожиткового мінімуму по кілька разів за один період.

Стягувач ОСОБА_1 подала відзив на скаргу, в якому зазначила, що у боржника протягом тривалого часу було як мінімум два джерела доходів, однак від ВДВС ОСОБА_2 приховував ту інформацію, що має не один а два доходи. Після того, як було встановлено, що боржник має ще інший вид доходу, державним виконавцем здійснено нарахування з цього доходу згідно розміру утримання, визначеного виконавчим документом (1/4 частка від доходу).

В судовому засіданні стягувач ОСОБА_1 та державний виконавець Басілашвілі О. Б. проти скарги заперечували, просили відмовити у її задоволенні.

Боржник в судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вивчивши подану скаргу та заперечення, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Печерському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання наказу № 757/3755/19-ц від 07 березня 2019 року, виданий Печерським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі однієї чверті частини заробітку доходу, не менше п`ятдесяти відсотків, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання малолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 28 січня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

12 листопада 2024 року державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Басілашвілі О. Б. складено розрахунок зі сплати аліментів, згідно із яким станом на листопад 2024 року заборгованість за виконавчим документом № 757/3755/19-ц становить 59 832, 45 грн.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, як передбачено частиною першою статті 447 ЦПК України.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною другою пункту 2 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, (далі - Інструкція № 512/5) визначено, що у разі якщо боржник отримує заробіток (доходи) у різних місцях, відрахування аліментів із кожного виду виплат здійснюється за окремими постановами про звернення стягнення на доходи боржника згідно з розміром утримання, визначеним виконавчим документом.

Верховний Суд у постанові від 16.06.2023р. по справі № 201/16791/15- ц, зазначив, що у разі якщо боржник отримує заробіток (доходи) у різних місцях, відрахування аліментів із кожного виду виплат здійснюється за окремими постановами про звернення стягнення на доходи боржника згідно з розміром утримання, визначеним виконавчим документом.

Відповідно до п.6 розділу X Інструкції № 512/5 якщо боржник працює за сумісництвом на кількох підприємствах, відрахування проводяться із заробітку за кожним місцем роботи на підставі окремо винесених виконавцем постанов.

Відтак, після того як було встановлено те, що боржник має ще інший вид доходу, державним виконавцем згідно положень даної Інструкції здійснено нарахування з цього доходу згідно розміру утримання, визначеного виконавчим документом (1/4 частки від доходу).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що твердження скаржника, що державним виконавцем порушено порядок нарахування аліментів, не відповідає дійсним обставинам справи та нормам Закону.

Також суд відхиляє надані заявником квитанції про перерахування коштів на картку сина без зазначення, що ці кошти направлені саме для сплати аліментів, оскільки вони не свідчать про виконання боржником судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак ці платежі правомірно не враховані державним виконавцем при складенні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів.

Керуючись ст.ст 1-19, 23, 76-89, 95, 351, 352, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк