Номер провадження: 22-ц/813/1913/25
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

23 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння.

20 травня 2024 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про зменшення розміру позовних вимог, в якому вона просила:

1) стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , в рахунок компенсації 1/2 вартості автомобіля марки Mitsubishi Colt, 2006 року випуску у розмірі 81 550 грн.;

2) стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 1/2 частину різниці між заробітною платою, отриманою ОСОБА_2 у період з 2021 року по 2023 рік, та заробітною платою, отриманою ОСОБА_1 у період з 2021 року по 2023 рік, у розмірі 115 800 грн. 04 коп.;

3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації 1/2 вартості телевізора у розмірі 4499 грн. 49 коп.

Також представник позивача просила клопотання про виклик свідків залишити без розгляду та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації 1/2 вартості автомобіля марки Mitsubishi Colt, 2006 року випуску, кошти у розмірі 40 000 гривень. Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області повернути ОСОБА_1 надлишково сплачений судовий збір у розмірі 2424,70 гривень, який було сплачено на рахунок Київського районного суду м. Одеси згідно квитанцій №СВ07700025/1 від 21.08.2023 року, №СВ07699991/1 від 21.08.2023 року та платіжної інструкції №0..1 від 22.04.2024 року, які знаходяться в матеріалах цивільної справи №947/26686/23. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 836,80 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що:

1)судом першої інстанції не було враховано та оцінено ті докази, що підтверджують факт придбання телевізора у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 03.11.2019 році, тобто коли подружжя вело спільний побут та проживали разом за однією адресою, однією сім`єю;

2)під час судового розгляду справи на замовлення Апелянта на підставі Договору на надання інформаційно-консультаційних послуг №AR240508-001 від 08.05.2024 року експертною установою ПП «АРІАДНА» було видано інформаційно-консультаційну довідку, відповідно до якої було визначено, що станом на 21.08.2023 року ймовірна ринкова вартість об`єкта дослідження на території України, а саме колісного транспортного засобу: марка /модель MITSUBISHI COLT, тип легковий хетчбек-в, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN): НОМЕР_2 , чорного кольору, 2006 року випуску, об`єм двигуна - 1334 см3 складає 163 100 гривень 00 копійок. Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував лише ту ціну, за яку фактично відповідач відчужив вищевказане авто.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині поділу автомобілю шляхом збільшення вартості компенсації.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 07.08.2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, серія НОМЕР_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2023 року по справі №947/19549/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

За період шлюбу позивачкою та відповідачем за спільні кошти був придбаний транспортний засіб Mitsubishi Colt, 2006 року випуску. Право власності на зазначений транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 26.04.2023 року ОСОБА_2 продав вказаний автомобіль ОСОБА_4 за 80000 гривень.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 330/1569/19.

Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюються ст. 71 СК України, якою, зокрема, передбачено таке: майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частини різниці між заробітною платою, отриманою ОСОБА_2 у період з 2021 року по 2023 рік, та заробітною платою, отриманою ОСОБА_1 у період з 2021 року по 2023 рік, у розмірі 115 800 грн. 04 коп., судом першої інстанції правильно зазначено таке.

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 2 цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Позивачем не доведено, що заробітна плата відповідача була витрачена ним на свої особисті потреби чи закамульована у будь-якому місці, а отже, підстав вважати, що заробітна плата відповідача була витрачена відповідачем не в інтересах сім`ї немає.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації 1/2 вартості телевізора у розмірі 4499 грн 49 коп. суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач не надала належних доказів на підтвердження того, що дійсно телевізор був набутий подружжям, що він є спільним майном, що таке майно взагалі існує, при тому, що саме позивач зобов`язана довести вказані ним обставини належними доказами. Також позивач не надала доказів на підтвердження того, що сторони досягли домовленості про поділ такого майна і що телевізор, за домовленістю сторін, в порядку поділу майна між подружжям був залишений відповідачу ОСОБА_2 . При цьому суд при розгляді цивільної справи виходить виключно з наданих сторонами доказів і не вправі робити свої висновки на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації 1/2 вартості телевізора у розмірі 4499 грн 49 коп.

Щодо поділу рухомого майна, а саме автомобілю, то суд першої інстанції виходив з такого.

Згідно з правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у Постанові від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якої саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі №210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

Суд констатує, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, а спосіб захисту, який обрала позивачка відповідає вимогам чинного законодавства.

Задовольняючи позов у цій частині, суд першої інстанції правильно зазначив, що, звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 зазначав, що з лютого 2023 року сторони проживають окремо. Отже, автомобіль було відчужено в період, коли сторони не проживали однією сім`єю та кошти від продажу вказаного автомобіля не були витрачені на потреби сім`ї.

Водночас, вирішуючи питання щодо суми грошової компенсації за частку ОСОБА_1 у спільному сумісному майні подружжя, яке є неподільною річчю, суд першої інстанції, врахував ціну, вказану в договорі купівлі-продажу від 26.04.2023 року, а саме 80000 гривень, в зв`язку з чим, в силу дії ч. 1 ст. 70 КК України, згідно з якої частки майна чоловіка та дружини є рівними, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 40000 гривень.

Однак суд апеляційної інстанції не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру грошової компенсації за частку ОСОБА_1 у спільному сумісному майні подружжя з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу від 26.04.2023 року ОСОБА_2 продав вказаний автомобіль ОСОБА_4 за 80000 гривень.

Стороною позивача надана інформаційно-консультаційна довідка (вих. №AR240508-001 від 08.05.2024), відповідно до якої станом на 21.08.2023 ймовірна ринкова вартість об`єкта дослідження на території України, а саме: колісного транспортного засобу: марка/модель MITSUBISHI COLT, тип легковий хетчбек-в, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN): НОМЕР_4 , чорного кольору, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1334 см3 складає: 163 100 гривень (т.1, а.с. 182-190).

Сторони правочинів повинні діяти добросовісно, й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України).

Відчуження одним із подружжя спільного майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє іншого з подружжя права на виплату компенсації на майно. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого (див. постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18)).

З метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21)).

У справі, що переглядається:

- при зверненні до суду з вимогами про поділ майна подружжя позивач запропонувала бажаний варіант поділу спільного майна, врахувавши при цьому також вартість автомобіля марки Mitsubishi Colt, 2006 року випуску;

- судом першої інстанції правильно встановлено, що автомобіль марки Mitsubishi Colt, 2006 року випуску, був набутий сторонами під час перебування у шлюбі;

- обставину щодо продажу спірного автомобіля сторони у справі не заперечують, і це підтверджено належними доказами;

Водночас суд першої інстанції не врахував, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Колегія суддів зазначає, що стороною позивача під час розгляду справи подана інформаційно-консультаційна довідка (вих. №AR240508-001 від 08.05.2024), з якої вбачається, що вартість автомобіля становить 163 100 гривень. Стороною відповідача не надано жодних інших належним і допустимих доказів на спростування даного доказу чи доказів іншої вартості майна.

Враховуючи вказане, апеляційний суд доходить висновку, що вартість спірного автомобіля для визначення грошової компенсації становить 163 100 гривень, а тому розмір компенсації, який належить стягнути на користь ОСОБА_1 становить 81 550 гривень.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що «судом першої інстанції не було враховано та оцінено ті докази, що підтверджують факт придбання телевізора у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 03.11.2019 році, тобто коли подружжя вело спільний побут та проживали разом за однією адресою, однією сім`єю», то колегія суддів зазначає, що належними і допустимими доказами не доведено, що майно було придбано для інтересів сім`ї. Крім того, відповідачем заперечено факт того, що телевізор залишився у нього.

Наведені в апеляційні скарги інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому є підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення компенсації 1/2 вартості автомобіля марки Mitsubishi Colt, 2006 року випуску, збільшивши її розмір з 40 000 гривень до 81 550 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2024 року змінити в частині визначення компенсації 1/2 вартості автомобіля марки Mitsubishi Colt, 2006 року випуску, збільшивши її розмір з 40 000 гривень до 81 550 гривень.

В іншій часті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк