Справа № 464/3103/24
пр.№ 2-др/464/1/25
27.02.2025 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.,
з участю секретаря судових засідань БРИНОШ А.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за заявою
ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з участю третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей,
Представник відповідачки ОСОБА_5 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_6 у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 з участю третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей.
Заява про ухвалення додаткового рішення подана до суду 13 грудня 2024 року, розгляд якої призначено на 26 грудня 2024 року.
Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 26 грудня 2024 року розгляд заяви відкладено до 03 лютого 2025 року, у зв`язку з клопотанням представника відповідачки Буловчак Х.Р., яка перебувала у відпустці.
03 лютого 2025 року призначене судове засідання відкладено до 10 лютого 2025 року, у зв`язку з перебуванням головуючої у справі у відпустці.
10 лютого 2025 року розгляд заяви відкладено до 27 лютого 2025 року, у зв`язку з клопотанням представника відповідачки Буловчак Х.Р., яка зайнята у іншому засіданні.
Позивач, його представник та відповідачка в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про таке належно та вчасно.
В судовому засіданні представник відповідачки Буловчак Х.Р. подану нею заяву підтримала з підстав, зазначених у такій, просила задоволити.
Представник позивача, в режимі відеоконференції 10 лютого 2025 року, заперечила щодо задоволення заяви, надала пояснення, які відповідають змісту поданих письмових заперечень.
Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали заяви та матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Встановлено, що представником відповідачки під час розгляду даної справи була зроблена заява про попередній розрахунок судових витрат і надано суду відповідні докази понесених відповідачкою витрат протягом п`яти днів після ухвалення судом відповідного рішення, у зв`язку з чим покликання представника позивача щодо порушення строків подачі заяви є безпідставними.
Із урахуванням наведених норм та викладених обставин, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивач не скористався правом подати клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19); від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 (провадження №12-136гс19). Аналіз зазначених постанов свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Кожен має право на професійну правничу допомогу (частина перша статті 59 Конституції України).
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Правова допомога відповідачці ОСОБА_6 надавалась адвокатом Буловчак Х.Р. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 29 серпня 2019 року №001655, видане Радою адвокатів Львівської області), на підставі договору №23/08/23 від 08 вересня 2023 року та ордеру №1227848 від 11 вересня 2023 року.
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зважаючи на складність справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, враховуючи обсяг надання послуг та виконаних робіт адвокатом Буловча Х.Р., принципи співмірності, розумності та реальності витрат, а також беручи до уваги заперечення представника позивача, які спростовані представником відповідачки ОСОБА_6 ОСОБА_5 , суд прийшов до висновку, що судові витрати на правничу допомогу підлягають до задоволення, у заявленому розмірі.
Враховуючи наведене вище, з позивача ОСОБА_7 на користь відповідачки ОСОБА_6 необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Відомості, які б спростовували даний висновок суду, та беззастережно доводили протилежне, у матеріалах справи відсутні.
Керуючись ст.ст.258, 259, 264, 265, 270 ЦПК України,
заяву представника відповідача ОСОБА_4 БУЛОВЧАК Христини Романівни про ухвалення додаткового рішення задоволити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Додаткове рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст додаткового рішення виготовлено 27 лютого 2025 року.
СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК