Справа № 146/341/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2025 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Мороза І.С.,

за участі секретаря Іванової Ю.А.,

представника заявниці адвоката Самара В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2025 року до Томашпільського районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, в якому просить скасувати застосовані ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 2 вересня 2010 року у справі № 2-437/2010 заходи забезпечення позову.

Клопотання обґрунтовано наступним.

ОСОБА_2 з 2 жовтня 2003 року являється власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 2 вересня 2010 року у справі № 2-437/2010 заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «Могилів-Подільське МБТІ» про визнання недійсним договору дарування житлового будинку - задоволено, накладено арешт на належний на праві приватної власності ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_2 .

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 жовтня 2010 року у справі № 2-437 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «Могилів-Подільське МБТІ» про визнання недійсним договору дарування житлового будинку задоволено, визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 19 травня 2009 року посвідчений державною нотаріальною конторою, реєстр №1139, визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 100 % вказаного домоволодіння.

Заходи забезпечення позову у виді арешту на належний на праві приватної власності ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 накладені ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 2 вересня 2010 року скасовано.

Таким чином було скасовано лише арешт на належний ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_3 , а арештна будинок під номером АДРЕСА_1 досі не скасовано.

З огляду на це, власниця будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 позбавлена розпоряджатися своєю власністю, оскільки на даний будинок до цих пір діє арешт за ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 2 вересня 2010 року.

Представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Самар В.О. в судовому засіданні подану заяву про скасування заходів забезпечення позову підтримав з мотивів, викладених у такій та просили її задоволити у повному обсязі. Пояснив суду, що житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності належить сторонній особі, а саме ОСОБА_2 , яка не є учасником вказаної справи, наявність забезпечення позову, яке було здійснено ухвалою суду від 2 вересня 2010 року у справі № 2-437/2010 не порушує права чи інтереси безпосередньо заявниці - відповідачки по справі, а звернулась остання в суд з заявою про скасування заходів забезпечення позову виключно з метою допомогти ОСОБА_2 , оскільки остання позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю.

Крім цього представник заявниці наголосив, що йому відома судова практика, що з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Однак, проаналізувавши дану ситуацію, що склалася, ним було обрано такий спосіб захисту прав та інтересів ОСОБА_2 , а саме звернення ОСОБА_1 в суд з даною заявою з метою відновлення порушених прав ОСОБА_2 .

Заслухавши думку представника заявниці, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на розгляді у Томашпільському районному суді Вінницької області перебувала цивільна справа № 2-437 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «Могилів-Подільське МБТІ» про визнання недійсним договору дарування житлового будинку.

В ході розгляду вказаної справи, ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 2 вересня 2010 року заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «Могилів-Подільське МБТІ» про визнання недійсним договору дарування житлового будинку задоволено, накладено арешт на належний на праві приватної власності на підставі оспорюваного договору дарування ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_2 .

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 жовтня 2010 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «Могилів-Подільське МЕТІ» про визнання недійсним договору дарування житлового будинку задоволено, визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 19 травня 2009 року, посвідчений Томашпільською державною нотаріальною конторою, реєстр №1139, визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 100% вказаного домоволодіння.

Крім цього, встановлено, що рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 жовтня 2010 року, заходи забезпечення позову у виді арешту на належний на праві приватне власності ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 накладені ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 2 вересня 2010 року - скасовано.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що 14 листопада 2024 року право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі- продажу, серія та номер 2655, виданий 2 жовтня 2003 року Томашпільською державною нотаріальною конторою зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відтак, станом на час звернення ОСОБА_1 до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення, вжитих ухвалою суду від 2 вересня 2010 року у справі № 2-437/2010 щодо об`єкта нерухомості - житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_2 власником вказаного майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_2 не є учасником по справі № 2-437/2010.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Вказаним законом Цивільний процесуальний кодекс України викладений у новій редакції.

Підпунктом 9 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, правом звернення до суду має особа, право якої порушено.

За ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок скасування вжитих судом заходів забезпечення позову врегульовано приписами статті 158 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За приписами ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

Як зазначалось вище ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 2 вересня 2010 року заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «Могилів-Подільське МБТІ» про визнання недійсним договору дарування житлового будинку задоволено, накладено арешт на належний на праві приватної власності на підставі оспорюваного договору дарування ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_2 .

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 жовтня 2010 року у цивільній справі 2-437, яке набрало законної сили, позов задоволено, заходи забезпечення позову у виді арешту на належний на праві приватної власності ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 накладені ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 2 вересня 2010 року - скасовано.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, вказаними нормами чинного законодавства передбачений порядок скасування ухвали про забезпечення позову, відповідно до якої, застосовані заходи можуть бути скасовані лише за заявою особи, щодо якої вжито заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 158 ЦПК України, за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановлюється ухвала.

Розглядаючи дану заяву заявниці по даному провадженні, зокрема вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси осіб, права яких можуть бути порушенні.

З ухвали суду вбачається, що згідно резолютивної частини було накладено арешт на належний на праві приватної власності на підставі оспорюваного договору дарування ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_2 .

Крім цього, рішенням суду було визнанонедійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 19 травня 2009 року посвідчений державною нотаріальною конторою, реєстр № 1139, визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 100 % вказаного домоволодіння.

Зі змісту заяви заявниці вбачається, що вона була стороною по справі в якості відповідачки. В свою чергу, зміст даної заяви зводиться виключно до тверджень про можливе порушення прав власності ОСОБА_2 , яка не була стороною чи учасником справи.

З даного приводу слід зазначити, що нормами ч. 8 ст.158 ЦПК України передбачено, якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Однак, заявницею в заяві про скасування заходів забезпечення позову не зазначено та не наведено доказів про наявність чи відсутність виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду по вказаній справі та стан такого виконавчого провадження. В даному випадку жодного доводу з приводу того, яким чином ситуація на час подання заяви змінилася в порівнянні з тією, що існувала на час ухвалення судового рішення про застосування заходів забезпечення, і яким чином така зміна обумовлює припинення необхідності у таких заходах заявницею наведено не було, як і не надано доказів, що наявність і по даний час вказаного забезпечення позову якимось чином порушує права чи інтереси безпосередньо заявниці.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 також зазначив, що із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22), від 5 червня 2024 у справі № 727/3071/23 (провадження № 61-5032св24).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, звертаючись в суд з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову заявниця зазначила, що майно на яке було накладено арешт їй не належить, а тому відпала необхідність в забезпеченні позову.

Крім іншого, як вже зазначалось судом, що заява про скасування заходів забезпечення позову за своєю суттю зводиться фактично до того, що власником майна, на яке було накладено арешт є інша фізична особа, а саме: ОСОБА_2 , а тому з даного приводу слід зазначити, що інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Разом з цим, звертаючись в суд заявниця не зазначає, яким чином накладенням арешту на майно ОСОБА_2 порушено її право чи інтереси як боржника, оскільки вона не є власником арештованого майна.

З огляду на зазначене, клопотання про скасування заходів забезпечення позову не є вмотивованим, заявниця, як боржник за виконавчим провадженням не довела виконання рішення суду, як це передбачено ч. 8 ст. 158 ЦПК України, крім іншого, з наданих документів та обставин його обґрунтування, вбачається, що майно на яке накладено арешт не належить боржнику, а відтак заявниця не обґрунтувала суду, яким чином її права щодо забезпечення позову порушені, оскільки, її посилання зводяться до порушення прав іншої особи, яка вважає себе власником майна, тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 158, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено о 13.00 годині 25 лютого 2025 року

Суддя: І. С. Мороз