КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3928/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Любаренка Ігоря Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Любаренко І.О. звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обгрунтування позовних вимог, зазначено, що у 2014 році, маючи на меті придбання квартири, відповідач ОСОБА_2 , яка є рідною донькою позивачки, звернулася до ОСОБА_1 із проханням надати в борг грошові кошти для придбання квартири. Відповідач пояснювала своє прохання тим, що перебуває у Об`єднаних Арабських Еміратах, працює, та із часом зможе повернути матері гроші повністю. ОСОБА_2 хотіла придбати квартиру та оформити її на себе, щоб при поверненні із Об`єднаних Арабських Еміратах можна було проживати самостійно із своїм хлопцем. Відповідач обіцяла при поверненні купити матері іншу квартиру, або подарувати ту, що профінансовала її матір ОСОБА_1 .. Інших близьких родичів ні донька ОСОБА_2 , а ні матір ОСОБА_1 не мають, а тому просто зобов`язані допомагати один одному. Розуміючи потребу доньки у грошових коштах, позивач ОСОБА_1 розраховувала, що після повернення грошових коштів, чи дарування їй квартири, вона зможе здавати квартиру в оренду та отримувати грошові кошти, прибавку до пенсії. ОСОБА_1 є пенсіонеркою похилого віку, інших джерел доходів не має, інших близьких родичів також не має та потребує догляду за станом здоров`я. Так, на виконання домовленості про надання грошових коштів у борг доньці, мати ОСОБА_1 почала систематично перераховувати грошові кошти, які були особистими заощадженнями позивачки, а також надавати їх готівкою у борг для придбання квартири, що підтверджується меморіальним ордером №444749 від 31.07.2014 на суму 50 000 доларів США 00 центів, меморіальним ордером №815949 від 10.12.2014 на суму 9 500 доларів США 00 центів, меморіальним ордером №1 від 23.02.2015 на суму 5 380 доларів США 00 центів, меморіальним ордером №178055 від 06.03.2015 на суму 6 400 доларів США 00 центів. Після внесення грошових коштів до Банку, вони переводилися безпосередньо ОСОБА_2 за допомогою міжнародної системи міжбанківських переказів SWIFT у Дубай (Об`єднані Арабські Емірати), що підтверджується проведеними міжнародними банківськими транзакціями. Крім того, під час чергового візиту доньки ОСОБА_2 до своєї матері ОСОБА_1 01.08.2020 позивач передала відповідачу готівкові кошти у розмірі 32 000 доларів США 00 центів купюрами номіналом по 100 доларів США в квартирі АДРЕСА_1 . Таким чином, загальний розмір суми коштів наданих у борг для придбання квартири склав 103 280 доларів США 00 центів. Починаючи з 04.08.2020 відповідач ОСОБА_2 почала повертати грошові кошти, надані в борг її матір`ю, по міжнародній банківській системі грошових переказів INTEL EXPRESS. 04.08.2020 відповідно до заяви на отримання грошового переказу № 434097868 повернуто ОСОБА_1 5000 доларів США 00 центів, 17.08.2020 відповідно до заяви на отримання грошового переказу №803565889 повернуто 5000 доларів США 00 центів, 20.08.2020 відповідно до заяви на отримання грошового переказу №103796106 повернуто 3000 доларів США 00 центів, 06.10.2020 відповідно до заяви на отримання грошового переказу №659014148 повернуто 5000 доларів США 00 центів, 15.10.2020 відповідно до заяви на отримання грошового переказу №187531955 повернуто 5000 доларів США 00 центів. Загальний розмір повернутих коштів склав 23 000 доларів США 00 центів. Відповідач ОСОБА_2 обіцяла замість оплати частини боргу розрахуватись із матір`ю ОСОБА_1 подарунком квартири АДРЕСА_2 . Після підписання Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2020 та перемовин матері із дочкою, ОСОБА_1 зрозуміла, що донька ОСОБА_2 ввела її в оману та купила квартиру значно за менші кошти, аніж отримала від матері. Після емоційних з`ясувань стосунків позивач таки вмовила відповідача повернути частину коштів, які не були використані на придбання квартири. Так, в період з 04.08.2020 донька починає повертати надані в борг грошові кошти та в строк до 15.10.2020 сумарно повернула 23 000 доларів США. Таким чином, загальна заборгованість склала 80 320 доларів США. Надалі відповідач повідомила, що за решту коштів, близько 20 000 доларів США, вона зробить ремонт у квартирі та подарує її позивачу, оскільки за станом здоров`я та віком позивач самостійно не може виконати роботи такого характеру. В подальшому ОСОБА_2 зареєструвала за собою квартиру АДРЕСА_2 , що відповідно до Інформаційної довідки №341888360 від 07.08.2023 відбулося 15.05.2023. Починаючи із середини травня 2023 року позивач наполягала на поверненні грошових коштів, наданих в борг, або виконанні зобов`язання із погашення заборгованості шляхом укладання договору дарування квартири. В свою чергу відповідач категорично заперечувала щодо виконання нею боргових зобов`язань у будь-якій формі, що і стало підставою для звернення із позовом до суду. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість (борг) у розмірі 2 939 384,07 грн. (80 380 доларів США, станом на момент звернення до суду офіційний курс долара США - 36,5686 гривень за 1 долар США), а також понесені судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Любаренко І.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та винести нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 939 384 грн 07 копійок. Також просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені позивачем.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово визнавала борг, та обіцяла повернути грошові кошти, що особисто підтверджувала, та відображено на аудіозаписах.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на практику Верховного Суду викладену у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 та від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18, в яких ВС дійшов висновку, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Скаржник вважає, що вказана практика не релевантна, оскільки у відібраних поясненнях ставилося питання не про виконання зобов`язань, а наявності боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед її матір`ю ОСОБА_1 ..

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо позовної давності, посилався на те, що строк позовної давності за заявленими позовними вимогами починає перебіг з 04.08.2020 року, з моменту відмови ОСОБА_2 виконувати домовленості та моменту повернення перших коштів. Однак строк позовної давності продовжився, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у зв`язку з запровадження карантину COVID-19).

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що судом першої інстанції при розгляді призначення платежу не прийнято до уваги, що міжнародні перекази не регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а тому ОСОБА_1 зазначала єдине можливе призначення платежу.

14 грудня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Криворучко Ю.В. надіслав засобами поштового зв`язку відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, який був отриманий судом апеляційної інстанції та зареєстрований17 грудня 2024 року, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача також просив поновити строк на подачу відзиву як пропущеного з поважних причин та долучити його до матеріалів справи, посилаючись на те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 27.11.2024 року був встановлений строк на подачу відзиву до 11.12.2024 року, проте відповідач ОСОБА_2 , довідалась про існування ухвали апеляційного суду лише 04.12.2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Київського апеляційного суду від 27.11.2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на апеляційну скаргу до 11 грудня 2024 року.

Враховуючи те, що сторона відповідача довідалась про існування ухвали апеляційного суду лише 04.12.2024 року, суд апеляційної інстанції з вирахуванням 15-ти денного строк з дати наступного дня після ознайомлення з текстом ухвали апеляційного суду (тобто з 05.12.2024 року) вважає наведені у відзиві обставини, як підставу пропуску строку поважними та приходить до висновку про поновлення строку представнику відповідача ОСОБА_2 - адвокату Криворучко Ю.В. для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач не підтвердив свого права вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, оскільки позивачем не надано письмового договору, який би посвідчував правову природу укладеного договору позики та підтверджував би факт укладання договору, містив би умови із зобов`язанням її повернення. Самі по собі усні домовленості між сторонами на суму коштів у вигляді 103 280 доларів США, суперечить вимогам статті 1047 Цивільного кодексу України, оскільки кошти передані від фізичної особи обов`язково повинні підтверджуватися письмовою розпискою, яка в свою чергу підтверджує факт укладання договору позики, зміст його умов та факт отримання відповідачем певної грошової суми.

Таким чином, з огляду на те, що розписка може підтверджувати факт укладення договору позики, однак лише в тому випадку, коли в ній вказані умови договору, відомості про передачу у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, які визначені родовими ознаками, зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у визначені строки та у визначеному порядку. Надані позивачем меморіальні ордери та квитанції про перерахунок коштів, не підтверджують в розумінні положень статтей 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України існування укладеного у письмовій формі між сторонами саме договору позики.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20), від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 (провадження № 61-4389св21).

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснювались грошові перекази, перерахування на банківський рахунок ОСОБА_2 за допомогою міжнародних банківських переказів у розмірі 71 280 доларів США.

На підтвердження факту передачі грошей ОСОБА_2 позивачем долучено копії меморіальних ордерів, а саме:

- Меморіальний ордер №444749 від 31.07.2014 року на суму коштів 50 000 доларів США, платник: ОСОБА_1 , призначення платежу : «Переказ зг. ПД №1 від 31.07.2014. ОСОБА_1 (Help to relatives)»;

- Меморіальний ордер №815949 від 10.12.2014 року на суму коштів 9 500 доларів США, платник: ОСОБА_1 , призначення платежу : «Переказ зг. ПД №1 від 10.12.2014. ОСОБА_1 (Help to relatives)»;

- Меморіальний ордер №1 від 23.02.2015 року на суму коштів 5 380 доларів США, платник: ОСОБА_1 , призначення платежу : «Переказ зг. ПД №1 від 23.02.2015. ОСОБА_1 (Help to relatives)»;

- Меморіальний ордер №178055 від 06.03.2015 року на суму коштів 6 400 доларів США, платник: ОСОБА_1 , призначення платежу : «Переказ зг. ПД №1 від 06.03.2015. ОСОБА_1 (Help to relatives)» (а.с. 15-18, том 1).

Також у матеріалах справи містяться копії квитанцій про проведення вищезазначених переказів за допомогою міжнародної міжбанківської системи передачі інформації та здійснення платежів SWIFT (а.с. 19-22, том 1).

Крім того, зі слів позивача, 01.08.2020 року ОСОБА_1 передала своїй доньці ОСОБА_2 готівкові кошти у розмірі 32 000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США в квартирі АДРЕСА_1 .

Встановлено, що представником позивача в порядку пункту 7 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» було відібрані пояснення в сусідів за місцем проживання працівників обслуговуючої організації (ЖЕКу), а також інших осіб стосовно наявної інформації, що може бути підтвердженням заборгованості ОСОБА_2 перед її матір`ю ОСОБА_1 .

В ході відбирання пояснень, адвокатом ставилися чотири питання:

1. Чи відомо Вам про отримання грошей ОСОБА_2 від своєї рідної матері ОСОБА_1 ?

2. Що саме Вам відомо про борг ОСОБА_2 перед своєю матір`ю ОСОБА_1 ?

3. Чи відомо Вам на які цілі ОСОБА_2 брала грошові кошти в борг у своєї матері ОСОБА_1 ?

4. Чи відомо Вам як і коли ОСОБА_2 зобов`язана повернути борг ОСОБА_1 ?

Так під час відбирання письмових пояснень за згодою опитаних було встановлено:

ОСОБА_5 1975 року народження, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , у письмовому поясненні від 22 липня 2023 року зазначила, що їй відомо про заборгованість доньки перед матір`ю на суму понад 70 000 доларів США. Також їй відомо, що грошові кошти надавалися для придбання нерухомості (квартири) для свої рідної матері (а.с. 33 том 1).

ОСОБА_6 1958 року народження (проживає за адресою: АДРЕСА_4 ), що працює заступником директора обслуговуючої організації ТОВ «УК Венеція» з 1999 року, яка обслуговує будинок та квартиру, де проживала донька ОСОБА_3 , у письмових поясненнях від 24 липня 2023 року зазначила, що їй відомо про заборгованість коштів у сумі понад 70 000 доларів США, та що донька обіцяла повернути кошти шляхом придбання нерухомості для матері ОСОБА_1 (а.с. 34 том 1).

ОСОБА_7 1960 року народження, що проживає за адресою: АДРЕСА_5 , у письмовому поясненні від 25 липня 2023 року підтвердила, що їй відомо про борг доньки ОСОБА_2 перед матір`ю ОСОБА_1 . Гроші надавалися у борг на декілька років, та обіцялося придбання нерухомості для матері ОСОБА_1 (а.с. 35 том 1).

ОСОБА_8 1980 року народження, що проживає за адресою: АДРЕСА_6 , у письмовому поясненні від 22 липня 2023 року підтвердила, що їй відомо про надані кошти у борг ОСОБА_2 від матері ОСОБА_1 з метою придбання нерухомості. Також підтвердила, що відомо про обов`язок повернення наданих коштів у борг, протягом 5 років (а.с. 36 том 1).

ОСОБА_9 1971 року народження, що проживає за адресою: село Заліся, Житомирської області, у письмовому поясненні від 28 липня 2023 року підтвердив, що йому достовірно відомо про надання грошових коштів у борг ОСОБА_2 від матері ОСОБА_1 . Також відомо, про домовленість повернути борг шляхом придбання для матері нерухомого майна. ОСОБА_9 був водієм і особисто був присутній коли донька із матір`ю їздили на перегляди нерухомого майна з метою його придбання для матері в рахунок повернення боргу (а.с. 37 том 1).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним підтвердженням боргового зобов`язання є договір (письмовий), розписка. Також суд апеляційної інстанції вважає, що письмові пояснення, не є належним та допустимим доказом боргового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено суду обґрунтованості своїх позовних вимог, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів щодо укладення договору позики між сторонами, що в свою чергу позбавляє права позивача заявляти вимоги до відповідача щодо стягнення грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово визнавала борг, повернувши частину коштів у розмірі 23 000 доларів США, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки метою перераховування відповідачем позивачу зазначених коштів вказано «допомога родичам» (а.с. 23-32 том 1), що не свідчить про перерахування грошових коштів на виконання зобов`язань за договором позики.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував наданий стороною позивача аудіозапис, на якому нібито відповідач визнала борг та обіцяла повернути кошти, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відсутні достатні і допустимі докази, якими підтверджувалися б факти, що голос на аудіозаписі належить зазначеній особі, а саме відповідачу ОСОБА_2 , а клопотань про призначення фоноскопічної експертизи заявлено не було.

Відсутність відповідного висновку фоноскопічної експертизи, або іншого належного доказу з цього приводу, за умови заперечень особи щодо належності зафіксованого голосу, призводить до неможливості вважати такий аудіо запис належним доказом (правова позиція Верховного Суду, висловлена 22.08.2019 року у справі №712/8320/15-к).

Що стосується доданих до позовної заяви відібрані представником позивача пояснення в сусідів за місцем проживання працівників обслуговуючої організації (ЖЕКу), а також інших осіб стосовно наявної інформації щодо підтвердження заборгованості ОСОБА_2 перед її матір`ю ОСОБА_1 (позивачем), суд апеляційної інстанції відхиляє не приймає надані пояснення інших осіб, оскільки поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виникнення чи виконання зобов`язання за договором.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17, від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18.

Тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вищевказаний правовий висновок Верховного Суду є не релевантним до спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача не було порушено відповідачем.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Любаренка Ігоря Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «21» лютого 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

В.І. Олійник