Справа № 462/1600/24 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/3289/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 та його представника адвоката Мукан Б.Є., третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 вересня 2024 року у справі за заявою відповідача ОСОБА_1 та заявою третьої особи ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2024 року ОСОБА_3 , звернулась у Залізничний районний суд м. Львова із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , у якому просила суд:

- припинити право власності ОСОБА_1 на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 .

- грошову суму у розмірі 1 173 769 грн. 00 коп. внесену нею на депозитний рахунок суду, після набрання чинності судовим рішенням виплатити ОСОБА_1 , як компенсацію вартості 3/8 частини квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 .

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 .

- судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири відмовлено.

Грошову суму у розмірі 1 173 769 (один мільйон сто сімдесят три тисячі сімсот шістдесят дев`ять) грн 00 коп. внесену ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду, як компенсацію вартості 3/8 частини квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 повернуто ОСОБА_3 .

20 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 462/1600/24 про стягнення з позивача ОСОБА_3 на корить відповідача ОСОБА_1 судових витрат у сумі 16 619 грн 20 коп.

Подану заяву обґрунтовував тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.09.2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено, а тому вважає, що стягнення судових витрат є не лише компенсацією стороні понесених нею витрат у зв`язку з розглядом справи, але й має спонукати іншу сторону утриматися від подання безпідставних заяв, скарг, таким чином зменшити навантаження на суди та запобігти непередбаченим витратам з сімейного бюджету відповідача з відволіканням від звичайних занять.

Окрім цього, 24.09.2024 року третя особа ОСОБА_2 звернулась в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 462/1600/24 про стягнення з позивача ОСОБА_3 на корить третьої особи ОСОБА_2 судових витрат у сумі 6 719 грн 20 коп.

Подану заяву обґрунтовувала тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.09.2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено, а тому вважає, підставним стягнення з позивачки судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи є правомірною компенсацією за непередбачені витрати з сімейного бюджету, витрачений час та відрив від звичного життя. Та, можливо в подальшому буде спонукати не зловживати цивільним правом для подання неправомірних звернень використовуючи державну та судову систему за для власних потреб.

Оскаржуваним додатковим рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 30 вересня 2024 року заяви відповідача ОСОБА_1 та заяву третьої особи ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 562 (п`ятсот шістдесят дві) грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 95 (дев`яносто п`ять) грн 00 коп.

Додаткове рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що суд необґрунтовано та безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотань про допит свідків та огляді і дослідженні речових доказів та позбавив його можливості належного доказування заявлених вимог.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву задовольнити повністю.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується в частині заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, з огляду на що в іншій частині рішення не переглядається. ОСОБА_2 із апеляційною скаргою на додаткове рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 вересня 2024 року не зверталась.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та третю особу ОСОБА_2 , які були допитані як свідки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачем та третьою особою докази, не є достатніми, оскільки ці докази не містять у собі інформацію щодо достатності обґрунтування стягнень, які стосуються відшкодувань пов`язаних з розглядом даної справи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Відповідно до ст.. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було подано з відзивом попередній розрахунок судових витрат та зазначено суму таких та їх види (чинники). Також до закінчення судових дебатів відповідач зробив передбачену законодавством відповідну заяву та у встановлені строки звернувся до суду про стягнення судових витрат. До заяви про ухвалення додаткового рішення ним було надано детальний розрахунок судових витрат, а також докази понесення таких. Відповідач надав детальні письмові пояснення щодо кожної дати, суми та необхідності у таких витратах з прив`язкою до дат кожного засідання та процесуальних дій відповідача.

Згідно розрахунку судових витрат від 20.09.2024 року ОСОБА_1 просив суд стягнути наступні судові витрати: 1533, 60 грн. за відрив від звичайних занять до 1.04.2024 року з розрахунку 36 год*42, 6 грн. (погодинний розмір мінімальної заробітної плати з січня 2024 року), 12 001 грн. відрив від звичайних занять з 01.04.2024 року з розрахунку 211,5 год *48 грн. (погодинний розмір мінімальної заробітної плати з квітня 2024 року), 1978 грн. - ксерокс, друк, канцтовари, юридична література, конверти, 390 грн. - поштові послуги, 172 грн. - витяги з реєстру речових прав, 681,6 грн. відрив від звичайних занять для отримання безкоштовного адвоката з розрахунку 16 год.*42,6 грн.

Розмір компенсації за відрив від звичайних занять, який просив в свою користь стягнути заявник, розраховано ОСОБА_1 відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27 квітня 2006 року.

ОСОБА_1 в належний спосіб подав обґрунтоване письмове клопотання про огляд та дослідження речових доказів та додатково усно аргументував приналежність речових доказів до письмових доказів, які були подані з Заявою.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам понесених судових витрат, які були здійснені відповідачем у зв`язку із судовим розглядом даної справи та не дослідив усі обставини справи.

Враховуючи, що під час розгляду справи як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивач не спростувала розрахунки судових витрат наведені ОСОБА_1 , із заявою про зменшення судових витрат не зверталась, за наслідками розгляду даної справи позивачу ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, а відтак колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 вересня 2024 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким заяву відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 16 619, 20 грн.

В решті додаткове рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.