Провадження № 4-с/522/21/25
У Х В А Л А

26 лютого 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Гудзюк Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 , подана в його інтересах представником - адвокатом Клабуковим Романом Володимировичем, на рішення заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича, стягувач: ОСОБА_2 .

Скарга обґрунтована тим, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2024 у справі № 522/11918/14-ц заяву ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа задоволено. Видано дублікат виконавчого листа по справі № 522/11918/14-ц від 16.12.2015 на виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 16.12.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 28.12.2010, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за реєстровим № 13450, у розмірі 2069025 гривень 00 коп. 29.10.2024 стягувачем ОСОБА_2 подано до Суворовського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) заяву про примусове виконання рішення суду, в якій зазначив, що за наявною у нього інформацією боржник ОСОБА_1 на теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою заступника начальника Суворовського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. від 29.10.2024 за заявою стягувача відкрито виконавче провадження № 76413618 з виконання вищезазначеного виконавчого документа. В рамка зазначеного виконавчого провадження були винесені постанови від 29.10.2024 про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, якою накладено арешт на кваритру за адресою: АДРЕСА_2 ; про арешт майна боржника, якою накладено арешт на невизначене рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику; про стягнення виконавчого збору; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що належить боржнику. ОСОБА_1 зареєстрований, постійно та тривалий час проживає в Приморському районі м. Одеси, за адресою, вказаною у виконавчому документі. За адресою: АДРЕСА_1 він не проживає, не перебуває, не працює та майна не має. Тому виконавче провадження відкрито за неналежним місцем виконання рішення суду.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали скарги передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання на 19.02.2025.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2025 у зв`язку з надходженням до суду заяви, у якій наведені додаткові відомості щодо проведення виконавчих дій, змінена дата судового розгляду на 13.02.2025.

У судове засідання 13.02.2025 з`явився представника скаржника ОСОБА_4 та заступник начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Трифонов О.Ю. Представник скаржника просив надати йому час для уточнення вимог скарги, у зв`язку з чим у судовому засіданні оголошена перерва до 14.02.2025.

У судове засідання 14.02.2025 з`явився представника скаржника ОСОБА_4 та заступник начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Трифонов О.Ю. Представник скаржника просив прийняти до розгляду уточнену скаргу. У зв`язку з прийняттям до розгляду уточненої скарги, розгляд справи відкладено на 21.02.2024.

У судове засідання 21.02.2025 з`явився представника скаржника ОСОБА_4 та заступник начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Трифонов О.Ю. Стягувач у судове засідання не з`явився, заяви та клопотання не подавав, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та просив її задовльнити, заступник начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Трифонов О.Ю. просив у задоволенні скарги відмовити. Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив дату та час проголошення повного судового рішення - 26.02.2025 о 16 годині 00 хвилин.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, вислухавши доводи учасників справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 14 Конституції України та ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (надалі по тексту ЄСПЛ), яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі по тексту Закон № 1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону( п. 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5).

Згідно ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст. 448 ЦПК України).

Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2024 задоволено заяву ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа, видано дублікат виконавчого листа по справі № 522/11918/14-ц від 16.12.2015 на виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 16.12.2015 у справі № 522/11918/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 28.12.2010, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за р. № 13450 у розмірі 2069025,00 гривень.

17.10.2024 Приморським районним судом м. Одеси видано дублікат виконавчого листа у справі № 522/11918/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 28.12.2010, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за р. № 13450 у розмірі 2069025,00 гривень.

28.10.2024 ОСОБА_2 подав до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про примусове виконання рішення (відкриття виконавчого провадження) з примусового виконання виконавчого листа (дубліката) Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2015 у справі № 522/11918/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 28.12.2010, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за р. № 13450 у розмірі 2069025,00 гривень.

ОСОБА_2 у вказаній заяві зазначив, що за наявною у нього інформацією боржник ОСОБА_1 на теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви додано один додаток - оригінал дублікату виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2015 по справі № 522/11918/14-ц.

Постановою заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфоновим Олександром Юрійовичем про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2024 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 522/11918/14-ц виданого 17.10.2024 Приморським районним судом м. Одеси.

Щодо вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2024

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (надалі по тексту Інструкція № 512/5) у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

Згідно п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

У постанові від 11.01.2024 у справі № 640/35340/21 Верховний Суд дійшов висновку, що виходячи з приписів статті 6 Закону №1382-IV, місце проживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто Закон №1382-IV пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання. Що стосується місця проживання боржника, яке незареєстроване у встановленому законом порядку, Верховний Суд виходив з того, що таке місце проживання боржника, в силу відсутності в нього офіційного характеру, має бути повідомлено самим боржником (що відповідатиме принципу вільного вибору місця проживання, встановленому Законом №1382-IV) або підтверджено належним чином з урахуванням принципу офіційного з`ясування обставин, оскільки просте зазначення будь-якої адреси без перевірки відповідних обставин не робить цю адресу саме адресою місця проживання особи, у розумінні Закону №1382-IV.

У постанові від 29.07.2021 у справі № 420/8609/20 Верховний Суд зазначив, суд ураховує доводи касаційної скарги про те, що наявність зареєстрованого місця проживання боржника не є підтвердженням того, що особа на день відкриття виконавчого провадження проживає саме за зареєстрованою адресою, однак у випадку, якщо особа не повідомила іншого, саме цю адресу, з урахуванням приписів частини десятої статті 6 Закону №1382-IV, необхідно враховувати під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог частини другої 24 Закону №1404-VIII. Таке трактування частини другої статті 24 Закону №1404-VIII відповідатиме також принципу юридичної визначеності, який є елементом верховенства права.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 24 Закону № 1404-VIII, п. 3 Розділу ІІІ Інструкції № 512/5, враховуючи те, що у виконавчому листі зазначена адреса реєстрації боржника: АДРЕСА_4 (яка знаходиться на території Приморського району м. Одеси), іншу адресу свого місця проживання боржник не повідомляв, стягувач не додав до заяви про примусове виконання рішення документів, які б підтверджували, що місцем проживання боржника є територія, на яку поширюється компетенція Суворовського (Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі, у заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича були відсутні підстави для прийняття до виконання виконавчого листа № 522/11918/14-ц виданого 17.10.2024 Приморським районним судом м. Одеси та відкриття виконавчого провадження.

В той же час, під час розгляду скарги судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження, винесена заступником начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфоновим О.Ю. 29.10.2024, направлялась боржнику на адресу його реєстрації: АДРЕСА_5 , та була вручена останньому 31.10.2024, що підтверджується наданим державним виконавцем повідомленням про вручення поштового відправлення № 813.

Суд критично оцінює доводи представника скаржника про те, що скаржник не отримував зазначене поштове відправлення, оскільки такі твердження спростовуються наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Доказів на спростування факту підписання боржником рекомендованого повідомлення про вручення № 8813 представник скаржника не надав.

Отже, наявні підстави для висновку про отримання боржником оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження 31.10.2024.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Беручи до уваги отримання скаржником постанови про відкриття виконавчого провадження 31.10.2024, враховуючи, що строк на вчинення процесуальної дії сплинув, а клопотання про поновлення вказаного строку не подано, обґрунтування поважності причин пропуску такого строку оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження скаржником не наведено, скарга в частині вимог щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє ініціатора скарги можливості повторно звернутися до суду з вказаною скаргою, одночасно подавши клопотання про поновлення строку для звернення до суду.

Суд звертає увагу, що на стадії відкриття провадження за скаргою у суду були відсутні відомості про момент вручення скаржнику оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, а докази її отримання боржником були надані суду після прийняття скарги до розгляду.

Слід зазначити, що пунктом 6 розділу V Інструкції № 512/5, передбачено, що виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Пунктом 7 розділу V зазначеної Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що у такому випадку передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження.

Матеріали справи не містять відомостей та у скарзі представник скаржника не зазначає, що він звертався до державного виконавця із заяви до державного виконавця щодо передання виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого за місцем проживання та місцем знаходження майна боржника.

Як вбачається з вимоги виконавця № 163465 від 29.10.2024, разом з якою боржнику направлялась рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанова про відкриття виконавчого провадження № 76413618 та постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних, інші оскаржувані боржником постанови разом із зазначеною вимогою боржнику не направлялись. Докази направлення боржнику оскаржуваних постанов про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в матеріалах справи відсутні.

Отже, суд вважає обґрунтованими доводи скаржника щодо його необізнаності до моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 13.01.2025 року про існування постанов про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 29.10.2024, а також про арешт майна від 09.12.2024, винесених у виконавчому провадженні № 76413618.

Щодо вимог про скасування постанов про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника, якою накладено арешт на невизначене рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику

Обґрунтовуючи підстави скасування зазначених постанов, скаржник посилається на безпідставність відкриття виконавчого провадження № 76413618 заступником начальника Суворовського (Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфоновим О.Ю. з порушенням територіальності.

Відповідно до 1. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення зобов`язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та/або на кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках/електронних гаманцях боржника в банках, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, крім випадку, коли на таке майно арешт уже накладено з тих самих підстав.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України (ч. 4 ст. 24 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч. 2-3 ст. 13 Закону №1404-VIII арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні інструкції на примусове списання коштів або пред`явлення емітенту електронних грошей до погашення в обмін на грошові кошти надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках/електронних гаманцях.

Арешт майна та коштів боржника є похідним від відкриття виконавчого провадження та здійснюється безпосередньо після відкриття виконавчого провадження з метою своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про залишення без розгляду скарги в частині вимог щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2024, станом на сьогоднішній день постанова є чинною, вжиття державним виконавцем заходів з примусового виконання рішення у порядку, визначеному чинним законодавством, зокрема, винесення постанов про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника, якою накладено арешт на невизначене рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику, є правомірним.

Відтак у задоволенні скарги в частині скасування постанови заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. про арешт коштів боржника від 29.10.2024, внесеної у виконавчому провадженні № 76413618, а також постанови заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. про арешт майна боржника від 29.10.2024, внесеної у виконавчому провадженні № 76413618, якою накладено арешт на невизначене, рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, слід відмовити.

Щодо вимог про скасування постанов про накладення арешту від 29.10.20, якою накладено арешт на квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 ; про опис та арешт майна (коштів) боржникавід 09.12.2024, якщо описано та накладено арешт на майно: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3

Згідно з ч. 5 ст. 24 Закону № 1404-VIII у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця (абзац 1 п. 11 розділу ІІІ Інструкції № 512/5).

Згідно абзацу 3-4 пункту 11 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 доручення підписується державним виконавцем та погоджується начальником органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Орган державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки (здійснення опису та арешту майна), зобов`язаний вчинити дії за дорученням у строк до десяти робочих днів з моменту надходження його до органу державної виконавчої служби. За результатами проведених дій складається відповідний процесуальний документ, що надсилається державному виконавцю, який надав доручення.

Відповідно до п. 12 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 державний виконавець може вчиняти виконавчі дії на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, за погодженням з начальником органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, у разі якщо:

стало відомо про зміну місця проживання чи місцезнаходження боржника;

з`ясувалося, що майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, недостатньо для повного задоволення вимог стягувача та майно боржника виявлено на території іншого органу державної виконавчої служби;

боржник та його майно перебувають на території різних адміністративно-територіальних одиниць.

Про проведення державним виконавцем виконавчих дій орган державної виконавчої служби зобов`язаний повідомити орган державної виконавчої служби, на території якого будуть проводиться виконавчі дії, до початку проведення таких дій. У повідомленні про вчинення виконавчих дій зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця, яким будуть проводитись виконавчі дії; номер виконавчого провадження; дата, час та місце проведення виконавчих дій; виконавчі дії.

Отже, у разі необхідності вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, державний виконавець має надати доручення органу державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій, або, у випадках, встановлених п. 12 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, вчиняти виконавчі дії на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, за погодженням з начальником органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, попередньо повідомивши про це орган державної виконавчої служби, на території якого будуть проводиться виконавчі дії.

Нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та за адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться на території Приморського району міста Одеси, на який не поширюється компетенція Суворовського (Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси).

В матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про погодження заступником начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфоновим О.Ю. з начальником відділу державної виконавчої служби вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, а також відсутнє повідомлення про вчинення виконавчих дій органу державної виконавчої служби, на території якого проводились виконавчі дії Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

За таких обставин, суд вважає, що постанови про накладення арешту від 29.10.20, якою накладено арешт на квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 ; про опис та арешт майна (коштів) боржникавід 09.12.2024, якою описано та накладено арешт на майно: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , винесені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, отже підлягають скасуванню.

Щодо вимог про скасування постанов про стягнення виконавчого збору; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження

Постановою начальника Суворовського (Пересипського) ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. від 29.10.2024 № 76413618 про стягнення виконавчого збору, вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 206902,50 гривень.

Постановою начальника Суворовського (Пересипського) ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. від 29.10.2024 № 76413618 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, а також щодо виконання рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, згідно якого відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 766/740/17-ц викладена правова позиція, згідно якої імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, скарга в частині вимог щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не підлягає розгляду судом в порядку цивільного судочинства за правилами судового контролю за виконанням судових рішень, а провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Суд роз`яснює, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Щодо вимоги про зобов`язання державного виконавця усунути допущені порушення

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Вимога скаржника про зобов`язання державного виконавця усунути допущені порушення є неконкретизованою, скаржник не зазначає яким чином він вважає має бути поновлене його право, окрім як скасування оскаржуваних ним постанов. Також суд враховує, що частина позовних вимоги залишена без розгляду, у задоволенні частини позовних вимог відмовлено, у частині позовних вимог закрито провадження у справі.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в частині зобов`язання державного виконавця усунути допущені порушення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 81, 255, 447-451 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати постанову заступника начальника Суворовського (Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. від 29.10.2024 № 76413618 про арешт майна боржника, якою накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 15047465), що належить боржнику ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2276296.5 гривня.

Скасувати постанову заступника начальника Суворовського (Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. від 09.12.2024 № 76413618 про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на майно: квартира (1-кімнатна; загальна площа: 70.7 кв.м., житлова площа: 21.2 кв.м.;) що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що належить боржнику ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В частині вимоги про скасування постанови заступника начальника Суворовського (Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. від 29.10.2024 № 76413618 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 2276296,5 гривня; вимоги про скасування постанови заступника начальника Суворовського (Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. від 29.10.2024 № 76413618 про арешт майна боржника, якою накладено арешт на невизначене, рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 2276296,5 гривня; вимоги про зобов`язання державного виконавця усунути допущені порушення - відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ОСОБА_2 , в частині скасування постанови заступника начальника Суворовського (Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. від 29.10.2024 № 76413618 про відкриття виконавчого провадження з виконання: назва документу: виконавчий лист № 522/11918/14-ц виданий 17.10.2024 документ видав: Приморський районний суд м. Одеси про: Стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 28 грудня 2010 року, посвідченим приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за р.№ 13450, у розмірі 2069025 (два мільйони шістдесят дев`ять тисяч двадцять п`ять) гривень - залишити без розгляду.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ОСОБА_2 , в частині скасування постанови заступника начальника Суворовського (Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. від 29.10.2024 № 76413618 про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) виконавчого збору у розмірі: 206902,50 гривень, та скасування постанови заступника начальника Суворовського (Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. від 29.10.2024 № 76413618 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) загальну суму мінімальних витрат 369,00 гривень - закрити.

Роз`яснити що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Юлія ЧОРНУХА