Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1670/25 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 82 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/1670/25 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про захист прав споживачів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2025 року , постановлену під головуванням судді Полонця С.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому просила стягнути з ТОВ «Глобал Спліт» на свою користь кошти у розмірі 59982,88 грн, отриманих без правових підстав та 7510,87 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, відповідно до статей 216, 1212 ЦК України.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2025 року цивільну справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить її скасувати, а справу направити до Богунського районного суду м.Житомира для продовження розгляду. Зазначає, що підставою для пред`явлення позову стали правовідносини сторін за кредитним договором №3/3342711 від 05.07.2019. У позовній заяві зазначено, що пунктом 1.2 кредитного договору, зокрема, встановлено, що кредит надається позичальнику на споживчі потреби. Таким чином позичальник є споживачем кредитних послуг банку. В позові позивач зазначає, що звертається до суду з метою захисту його прав, як споживача, шляхом застосування наслідків виконання нікчемного правочину визначених частин (але не всього) кредитного договору. В п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 зазначається, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, такі, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів). Отже, оскільки позивач отримав по кредитному договору споживчий кредит для задоволення власних побутових потреб, є споживачем кредитних послуг банку і звернувся до суду за захистом його прав споживача по такому кредитному договору, такий позивач має право скористатись правом, передбаченим ч.5 ст.28 ЦПК України, пред`явити позов за зареєстрованим місцем проживання споживача. Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для визначення підсудності справи за ч. 5 ст. 28 ЦПК України, а ухвала від 04.02.2025 не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та підлягає скасуванню. Крім того, вказавши в оскаржуваній ухвалі про відсутність правових підстав для визначення підсудності справи за ч. 5 ст. 28 ЦПК України, тобто на те, що на спірні відносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції фактично вдався до встановлення обставин, які мають значення для справи. Проте такі обставини та характер спірних правовідносин між сторонами повинні встановлюватися під час розгляду справи по суті. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.08.2023 року у справі № 990/114/23. Вважає, що з врахуванням змісту позовної заяви суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосуванні правил альтернативної підсудності, передбачених ч.5 ст.28 ЦПК України, і дійшов помилкового висновку про передачу справи до Голосіївського районного суду м. Києва на підставі ч.1 ст.27 та п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

За частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Передаючи справу на розгляд до Голосіївського районного суду м. м. Києва суд першої інстанції виходив з того, що згідно відповіді №1089650 від 04.02.2025 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача ТОВ «Глобал Спліт» за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, будинок 5Б, офіс 5. А тому дана справа не підсудна Богунському районному суду м. Житомира і справа підлягає передачі на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. При цьому, відсутні правові підстави для визначення підсудності справи за ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, з огляду на наступне.

Підстави та порядок передачі справи з одного суду до іншого визначено статтею 31 ЦПК України.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу (частина перша статті 31 ЦПК України).

У параграфі 3 глави 2 розділу І ЦПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ЦПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 26), правила альтернативної підсудності (стаття 28), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиними державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.

Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу.

Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян.

Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Глобал Спліт» про стягнення на свою користь коштів у розмірі 59982,88 грн, отриманих без правових підстав та 7510,87 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, згідно кредитного договору №3/3342711 від 05.07.2019, укладеного між нею та Товариством.

Згідно п.1.2 кредитного договору, укладеного 05.07.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Глобал Спліт» кредит надається позичальнику на споживчі потреби.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», цей закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 посилалася на положення Закону України "Про захист прав споживачів" вважаючи, що вона є споживачем послуг, права якого порушено відповідачем.

Відповідно до преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.17 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Отже, спір, який ініціювала ОСОБА_1 , безпосередньо пов`язаний з порушенням прав споживача, а остання заявила вимоги про стягнення коштів за споживчим кредитом.

Верховний Суд в ухвалі від 02 липня 2018 року у справі № 552/9770/14-ц (провадження № 61-36739 ск18) вказав на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

А відтак, виходячи з вимог позову та його обґрунтування, до правовідносин, які виникли у вказаній справі застосовується Закон України «Про захист прав споживачів», тому позивач відповідно до положень ч.5 ст. 28 ЦПК України правомірно пред`явила свій позов за місцем свого проживання, скориставшись правом альтернативної підсудності.

Вказаним обставинам суд першої інстанції оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про підсудність зазначеної справи Голосіївському районному суду м. Києва.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі 9зп).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, встановленим законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин оскаржувана ухвала, яка постановлена з порушенням норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді