Справа № 209/8057/23
Провадження № 2/209/85/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2025 р. м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

за участі секретаря Золотих Л.М.

представника позивача (адвоката) Юрочкіна Ю.В.

представника відповідача Старенко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Юрочкін Юрій Валерійович, до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», ОСОБА_2 , треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Геращенко Г.В., ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивачка ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Юрочкін Юрій Валерійович, звернулась до суду з позовом, в якому просила суд: зняти (скасувати) арешт (заборону на відчуження) з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який накладено Дніпровським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ 08.11.2012 року у межах ВП №34836640; стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати у справі за отримання правової допомоги в сумі 5000 (п`ять тисяч гривень), а також сплачений судовий збір в сумі 858, 88 гривень.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.10.2008 року між ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 483/09/6, за умовами якого позичальнику надано, кредит в сумі 18000,00 доларів США на строк з 02.10.2008 року по 01.10.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом: виходячи із 14,4% річних. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.02.2012 р. по справі № 2-22/2012 задоволено позов АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та стягнуто солідарно на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 18675,93 доларів США та 5326,72 грн. у відшкодування заборгованості за кредитним договором №483/09/6 від 02.10.2008 р., у тому числі: 1500,00 доларів США - у відшкодування заборгованості по простроченій сумі кредиту; 1575,93 Доларів США - пені по простроченим відсоткам; 15.600,00 доларів США - поточної заборгованості по кредиту; 5326,72 грн. - пені; 1545,47 грн. - у відшкодування; витрат по оплаті судового збору та 120,00 грн. - у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набрало законної сили 24.02.2012 року. На підставі зазначеного Рішення суду було видано виконавчий лист №2-22/2012 від 14.02.2012 р. про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 18675,93 доларів США та 5326,72 грн. у відшкодування заборгованості за кредитним договором №483/09/6 від 02.10.2008 р., у тому числі: 1500,00 доларів США - у відшкодування заборгованості по простроченій сумі кредиту; 1575,93 Доларів США - пені по простроченим відсоткам; 15.600,00 доларів США - поточної заборгованості по кредиту; 5326,72 грн. - пені; 1545,47 грн. - у відшкодування ; витрат по оплаті судового збору та 120,00 грн. - у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 та після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 вона разом з сестрою ОСОБА_3 подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Проте, після отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28.09.2023 року виданої Приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 , їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері ОСОБА_4 , у зв`язку з існуванням обтяження арешт, який накладений на все нерухоме майно ОСОБА_4 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 08.11.2012 року ВП №34836640. З цих підстав, оскільки виконавчі провадження не здійснюються, арешт у виконавчому провадженні на спадкову квартиру було накладено органом виконавчої служби у 2012 році, строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент вирішення спору та ухвалення рішення судом першої інстанції пропущено, позивачка вважає, що обтяження - (арешт) квартири перешкоджає їй в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті матері, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Процесуальні дії у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

28 лютого 2024 року судом винесено заочне рішення по справі.

Ухвалою суду від 02 травня 2024 року заочне рішення по справі скасовано. (а.с.119)

Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с.223)

22.08.2024 року представником відповідача ПАТ АБ "Укргазбанк" наданий Відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. АБ «УКРГАЗБАНК» заперечує проти позовних вимог Позивача у зв`язку з наступним. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.02.2012 року по справі № 2-22/2012 з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 483/09/6 від 02.10.2008 року в сумі 18 675,93 доларів СІЛА та 5 326,72 грн. На примусове виконання рішення суду було видано виконавчі листи. В процесі примусового виконання виконавчого листа по справі №2-22/2012 р., виданого 23.03.2012 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» (далі - Виконавчий лист), Дніпровським відділом Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції (далі - Дніпровський ВДВС) 08.11.2012 року було накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Зазначене виконавче провадження було завершено 25.04.2014 року на підставі п. 10. ч. 1 ст. 49 Закону «Про виконавче провадження» у зв`язку з направленням виконавчого документу для подальшого виконання за територіальною належністю до ВДВС Нікопольського МРУЮ. Постановою ВДВС Нікопольського МРУЮ від 29.10.2014 року Виконавчий лист було повернуто АБ «УКРГАЗБАНК» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону про виконавче провадження - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Пізніше Дніпровський ВДВС на заяву Банку про примусове виконання Виконавчого листа, що була подана 09.12.2014 року, прийняв постанову від 09.12.2014 року ВП № 45772234. Зазначеною постановою було відмовлено в прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання Виконавчого листа у зв`язку з тим, що боржниця ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону «Про виконавче провадження» у редакції, чинної на 09.12.2024 року (далі - Закон про виконавче провадження), державний виконавець зобов`язаний був протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний був вчинити дії, передбачені Законом «Про виконавче провадження», в т.ч. надіслати запит до органу реєстрації актів цивільного стану згідно ст. 11 цього Закону. Порядок інформаційної взаємодії автоматизованої системи виконавчого провадження та Державного реєстру актів цивільного стану громадян, яким державним та приватним виконавцям надано доступу до відомостей Реєстру про шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть боржників - фізичних осіб під час виконання ними судових рішень, був затверджений наказом Міністерства юстиції України від 03.07.2019 року № 2008/5.До цього часу, станом на 09.12.2004 року, інформація про смерть ОСОБА_4 мала- бути отримана Дніпровським ВДВС від органу реєстрації актів цивільного стану на його запит, що потребувало деякого часу.

Після отримання Дніпровським ВДВС відповіді про смерть ОСОБА_4 від органу реєстрації актів цивільного стану провадження підлягало закінченню згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону «Про виконавче провадження». Арешт, накладений на майно ОСОБА_4 , підлягав зняттю згідно ч. 1 ст. 50 Закону «Про виконавче провадження». Жодного іншого порядку встановлення відомостей про смерть боржників станом на 09.12.2014 року передбачено не було. Проте, Дніпровським ВДВС вищезазначені норми Закону «Про виконавче провадження» були порушені. 09.12.2014 року, тобто у день отримання заяви від Відповідача 1, Дніпровським ВДВС винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 45772234, згідно якої нібито була проведена перевірка та було встановлено смерть ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внаслідок чого було відмовлено у відкритті виконавчого провадження. Всупереч вимог Закону «Про виконавче провадження» арешт з майна знято не було.Таким чином, незважаючи на смерть ОСОБА_4 , раніше накладений Дніпровським ВДВС арешт не був знятий. Арешт на майно було накладено Дніпровським ВДВС, який його не зняв у зв`язку із смертю ОСОБА_4 після того, як йому стало про це відомо 09.12.2014 року (або до цієї дати).

Відповідно до ч. 9 ст. 16 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, що діяла станом на 09.12.2014 року) державна реєстрація припинення обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов`язаний подати протягом п`яти робочих днів з дня припинення обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Обтяжувачем у даному випадку є Дніпровський ВДВС у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Проте, державна реєстрація припинення арешту майна Позивача не була здійснена Третьою особою, всупереч вимогам ч. 9 ст. 16 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, що діяла станом на 09.12.2014 року). Звертають також увагу, що правовою підставою пред`явленого позову Позивач зазначив ст. 59 Закону «Про виконавче провадження» (стор. 6 позовної заяви), а саме - ч. 1: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.»

Зазначають, що АБ «УКРГАЗБАНК» не є боржником по відношенню до Позивача та не оспорює його право на спірну квартиру, оскільки, як було зазначено вище, боржником перед АБ «УКРГАЗБАНК» була саме ОСОБА_4 , а Позивач та ОСОБА_3 є її спадкоємицями, до яких згідно ст. 1218 ЦК України перейшли всі права та обов`язки боржника ОСОБА_4 .

Крім того, АБ «УКРГАЗБАНК» не є особою, на права та законні інтереси якої може безпосередньо вплинути задоволення позову про зняття арешту - у розумінні постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі № 905/386/18. Оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.02.2023 року по справі № 209/5264/21, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.06.2023 року, Відповідачу 1 було відмовлено у задоволенні позову про звернення стягнення на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Рішення судів по справі № 209/5264/21 наявні у матеріалах справи та саме на них представник Позивача посилається в обгрунтування позовних вимог.

Тому АБ «УКРГАЗБАНК» є неналежним відповідачем, а позов до нього пред`явлений безпідставно.

Щодо постанови приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Геращенко Г.В. Підставою звернення з позовом до суду у позовній заяві зазначено відмова приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Геращенко Г.В. у видачі Позивачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену квартиру. Дійсно, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.09.2003 року Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на ч.ч. 4.16 - 4.18 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5 (далі - Порядок). Проте, згідно ч. 4.16 п. 4 глави 10 розділу II Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до ч. 4.18 п. 4 глави 10 розділу II Порядку лише якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Арешт на спадкову квартиру було накладено органом Державної виконавчої служби - Дніпровським ВДВС, а не судовим чи слідчим органами. Тому відмова приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Геращенко Г.В. у видачі Позивачу свідоцтва про право на спадщину є незаконною та необгрунтованою.

Щодо позовних вимог про стягнення саме з АБ «УКРГАЗБАНК» витрат на отримання правової допомоги та судового збору. Оскільки позовні вимоги пред`явлені до АБ «УКРГАЗБНК» безпідставно, Відповідач 1 не визнає позовні вимоги щодо сплати суми витрат на отримання правової допомоги та суми судового збору у повному обсязі. Стосовно розміру заявлених вимог щодо сплати суми витрат на отримання правової допомоги вважаємо за необхідне надати наступні заперечення. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має IV сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Проте, надані представником Позивача копії документів на підтвердження витрат на сплату юридичних послуг таким вимогам не відповідає у зв`ку з наступним. Згідно п. 4.1 укладеного між Позивачем та його представником договору з виправленими номером та датою, копію якого додано до позовної заяви, клієнт оплачує юридичну допомогу в розмірі, зазначеному в додатку № 1 до договору, без ПДВ. Проте, додатку N°1 до договору не надано. Отже, договором з Позивачем не визначений розмір послуг на правову допомогу представника. До позовної заяви натомість додано: попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат і витрат на правову допомогу без номеру та дати, акт виконаних робіт та договором про надання правової допомоги від 27.12.2023 року. Представник Позивача оцінив надані ним юридичні послуги у сумі 5 000,00 грн. З наданих документів випливає, що Позивач нібито сплатив представнику за надані послуги 5 000,00 грн. Надано також рахунок-фактуру на оплату наданих послуг за договором № 73/1/23 від 16.01.2023 року та розрахункову квитанцію від 27.12.2023 року.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у

справі № 826/1216/16 викладена наступна правова позиція:

«Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.»

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Касаційного цивільної

суду Верховного Суду від 28.09.2023 року у справі 686/31892/19.

Звернули увагу, що надана розрахункова квитанція не є таким належним

документом, що підтверджує оплату послуг адвоката, оскільки вона не відповідає додатку 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 29.12.2017 року N 148.

У відповідності до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл

судових витрат суд враховує: 1.чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2. чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3. поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4. дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору.

В акті та у попередньому розрахунку зазначено, що послуги надані представником Позивача належним чином, роботи прийняті та оплачені. При цьому зазначено, що за здійснене представництво інтересів клієнта в суді протягом 4 годин нібито сплачено 1 600,00 грн. В той час як позовна заява до суду була надіслана 29.12.2013 року, тобто на дату складання акту від 27.12.2013 року такого «представництва» в суді не було. Крім того, послуги щодо реєстрації, отримання документів, сканування, відправлення, отримання електронних поштових відправлень, відправлення пошти не відносяться до послуги з представництва інтересів клієнта в суді.

Згідно рішенню Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, «Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.»

Також у попередньому розрахунку судових витрат реєстрація позову в суді через систему ЄСІТС, оцифрування позовної заяви та додатків до позову оцінена в сумі 400,00 грн. Такі ж саме послуги передбачені і в рядку «Представництво інтересів клієнта в суді, в тому числі реєстрація, отримання документів, реєстрація в підсистемі «Електронний суд», сканування, відправлення..., отримання процесуальних документів суду», за що в т.ч. нібито окремо сплачено 1 600,00 грн. Також у рядку «Копіювання, сканування, роздруківка та оцифрування документів клієнта» знов (втретє) оцінено окремо в сумі 200,00 грн., які сплачені. Крім того, у попередньому (орієнтованому) розрахунку судових витрат і витрат на правову допомогу зазначено: адвокатські запити щодо виконавчого провадженні - 2, час - 1 год, вартість - 400,00 грн. та складення заяв про зняття арешту до ВДВС - 2, час -= 1, вартість - 400,00 грн. Проте, вважають що ці витрати неправомірно включені до судових витрат по цій справі, оскільки вони не пов`язані з пред`явленим до відповідачів позовом. Ці послуги випливають із стосунків Позивача з третіми особами, тому не можуть бути відшкодовані за рахунок відповідачів по цій справі.

Крім того, вважають, що витрачений час на складення зазначених документів занадто завищений, оскільки адвокатські запити до кожної з третіх осіб містять практично однаковий текст, однакові правові обгрунтування. Те ж саме стосується і заяв про зняття обтяження на все майно до третіх осіб.

Показники зазначеного представником Позивача представництва інтересів в суді - 4 години на дату подання позовної заяви, вартістю 1 600,00 грн. (це окремо від вартості складання позовної заяви в сумі 2 000,00 грн.) також є занадто завищеними. Крім того, послуги з реєстрації, сканування безпідставно включені у судові витрати тричі, як було зазначено вище.Вважаємо також що сума 2 000,00 грн. лише за складення позовної заяви є неспівмірною із складністю наданої послуги.

Додатково слід зазначити, що представником Позивача не було направлено до Відповідача 1, як до стягувача, запиту щодо наявності в АБ «УКРГАЗБАНК» документів виконавчих проваджень, з метою встановлення, яка саме особа та коли порушила права Позивача. А отже ця обставина також має бути врахована судом згідно п. 4 ч. З ст. 141 ЦПК України. Якби такий запит було б направлено, Банком була б надана вичерпна, обгрунтована відповідь щодо фактичних обставин, з яких виник спір щодо зняття арешту з майна Позивача та відсутності у цьому вини Відповідача 1.

Таким чином, представником Позивача не надано доказів на обгрунтування заявленої суми наданої правової допомоги та доказів її оплати Позивачем. При підрахунку послуг на правову допомогу представником Позивача не дотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторо пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 21) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення,

звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на

користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог,

а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому

Кабінетом Міністрів України.

Відповідачами у справі № 209/8057/23 є АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 . Проте, у позовній заяві Позивач безпідставно вимагає сплати судових витрат лише з одного

відповідача - саме з Банку.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням

особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на

підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених

цим Кодексом випадках.

За приписами ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на

які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,

встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками

справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо повноважень представника АБ «УКРГАЗБАНК».

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Доповнення джл Відзиву від 04.12.2024 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторо

пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з

розглядом справи, покладаються:

1)у разі задоволення позову - на відповідача;

2)у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення,

звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на

користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог,

а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому

Кабінетом Міністрів України.

Відповідачами у справі № 209/8057/23 є АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 . Проте, у

позовній заяві Позивач безпідставно вимагає сплати судових витрат лише з одного

відповідача - саме з Банку.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням

особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на

підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених

цим Кодексом випадках.

За приписами ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на

які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,

встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками

справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо повноважень представника АБ «УКРГАЗБАНК».

Відповідно до ч. З ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через пр5дставника.

04.12.2024 року представником відповідача ПАТ АБ "Укргазбанк" надані доповнення до Відзиву на позовну заяву, в яких зазначено, що АБ «УКРГАЗБАНК» заперечує проти задоволення позовних вимог, було надано відзив на позовну заяву.

Вважають за необхідне надати доповнення до відзиву на позовну заяву у зв`язку з наступними правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у аналогічних справах.

У позовній заяві, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року по справі N 905/386/18 (на стор. 7) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Однак, у цій же постанові Великої Палати Верховного Суду в п. 34 зазначено, хто та у якому випадку може звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна: «34. Законом України Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 цього Закону).»

Тобто боржник за таким позовом має бути відповідачем, а не позивачем.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року по справі № 904/51/19, а саме:

«19. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України ".Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

20. Проте у цій справі з такою вимогою звернувся сам боржник, якому належить іпотечне майно.»

З таким висновком погодився представник Позивача, оскільки у останньому абзаці сторінки 7 позовної заяви він зазначив, що відповідачем у справі про зняття арешту з майна є боржник. Втім позов ним безпідставно пред`явлений від імені предсотаваника

АБ «УКРГАЗБАНК» заперечує проти задоволення позовних вимог, було надано відзив на позовну заяву.

Вважають за необхідне надати доповнення до відзиву на позовну заяву у зв`язку з наступними правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у аналогічних справах.

У позовній заяві, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року по справі N 905/386/18 (на стор. 7) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Однак, у цій же постанові Великої Палати Верховного Суду в п. 34 зазначено, хто та у якому випадку може звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна: «34. Законом України Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 цього Закону).»

Тобто боржник за таким позовом має бути відповідачем, а не позивачем.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року по справі № 904/51/19, а саме:

«19. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України ".Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

20. Проте у цій справі з такою вимогою звернувся сам боржник, якому належить іпотечне майно.»

З таким висновком погодився представник Позивача, оскільки у останньому абзаці сторінки 7 позовної заяви він зазначив, що відповідачем у справі про зняття арешту з майна є боржник. Втім позов ним безпідставно пред`явлений від імені

Заяви (клопотання) учасників справи.

Сторони повідомлені належним чином про місце та час розгляду справи шляхом направлення судом на їх офіційні юридичні електронні адреси судових повісток та повідомлень. За наданими представником позивача до позову відомостями, на офіційні електронні поштові адреси відповідачів та третьої особи направлені копії позовної заяви з додатками до неї, матеріали справи зареєстровані в системі ЕСІТС «Електронний суд» та відсутні будь-які перешкоди сторонам для ознайомлення з ними в електронному вигляді.

Представник позивача - адвокат Юрочкін Ю.В. з`явився до суду позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача- ПАТ КБ "УКРГАЗБАНК" - Старенко Т.М. в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог. Надала пояснення згідно поданого Відзиву на позов та додаткових пояснень до Відзиву. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки банк жодним чином не перешкоджає позивачу у реалізації її права власності.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за їх відсутності не скористалися та не повідомили суд про причини неявки у засідання. Відзиву, заперечень проти позову, письмових пояснень, клопотань чи заяв від відповідача та третьої особи до суду не надходило.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Суд, враховуючи позиції позивача та її представника зазначених у позовній заяві, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.02.2012 р. по справі № 2-22/2012 задоволено позов АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та стягнуто солідарно на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 18675,93 доларів США та 5326,72 грн. у відшкодування заборгованості за кредитним договором №483/09/6 від 02.10.2008 р., у тому числі: 1500,00 доларів США - у відшкодування заборгованості по простроченій сумі кредиту; 1575,93 Доларів США - пені по простроченим відсоткам; 15.600,00 доларів США - поточної заборгованості по кредиту; 5326,72 грн. - пені; 1545,47 грн. - у відшкодування; витрат по оплаті судового збору та 120,00 грн. - у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набрало законної сили 24.02.2012 року (а.с. 9).

14 лютого 2012 року на підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист №2-22/2012 про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 18675,93 доларів США та 5326,72 грн. у відшкодування заборгованості за кредитним договором №483/09/6 від 02.10.2008 р., у тому числі: 1500,00 доларів США - у відшкодування заборгованості по простроченій сумі кредиту; 1575,93 Доларів США - пені по простроченим відсоткам; 15.600,00 доларів США - поточної заборгованості по кредиту; 5326,72 грн. - пені; 1545,47 грн. - у відшкодування ; витрат по оплаті судового збору та 120,00 грн. - у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, який звернуто до виконання. (а.с.8).

20 серпня 2014 року боржник за вказаним судовим рішенням ОСОБА_4 померла, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру та свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 21.08.2014 року (а.с. 19).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді іпотечної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим діти спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги, 22.01.2015 року звернулися до Приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Геращенко Г.В. із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується заявою № 14 від 22.01.2015 року поданої ОСОБА_3 та заявою № 15 від 22.01.2015 року поданої ОСОБА_1 у спадковій справі № 5/2015. (а.с.10-15)

26.01.2021 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 січня 2021 року по цивільній справі № 209/1617/20, яке набрало законної сили 01.03.2021 року, відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк", заінтересована особа: Кам`янська міська рада, про визнання спадщини відумерлою (а.с.10-15).

14 лютого 2023 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.02.2023 року по цивільній справі № 209/5264/21, яке набрало законної сили 22.06.2023 року на підставі Постанови Дніпровського апеляційного суду від 22.06.2023 року, залишені без задоволення позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на майно, отримане в спадщину (а.с.10-15, 16).

Згідно листа ВДВС Дніпровського району м.Кам`янське наданого на адвокатський запит представника ОСОБА_6 , у період з 08.11.2012 по 25.04.2014 року на примусовому виконанні Дніпровського ВДВС м.Кам`янського перебувало виконавче провадження №34836640 з виконання виконавчого листа №2-22 виданого 23.03.2012 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укргазбанк» суми боргу у розмірі 18675,93 доларів США та 5326,72 грн. 08.11.2012 року з метою примусового виконання рішення суду, державним виконавцем ВДВС Дніпровського району м.Кам`янське було накладено арешт на все майно боржииці, про що внесені відповідні дані до державного реєстру. В ході примусового виконання рішення, виконавцем було встановлено, що боржниця отримує дохід на ПрАТ «Сентравіе Продакшин Юкрсйп», яке розташоване у місті Нікополь Дніпропетровської області, у зв`язку з чим зазначене виконавче провадження було завершено державним виконавцем 25.04.2014 року на підставі н.10 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону 1999 року, зі змінами та доповненнями) та виконавчий документ направлено для подальшого виконання за територіальною належністю до ВДВС Нікопольського МРУІО (нині Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерс тва юстиції (м.Одеса) (а.с.20)

Згідно листа Нікопольського ВДВС від 07.12.2023 року надано на адвокатський запит представника ОСОБА_6 , повідомлено, що за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, встановлено, що в провадженні Відділу з 06.08.2014 по 29.10.2014 перебувало виконавче провадження №44277148, з виконання виконавчого листа №2-22 виданого 23.03.2012 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ про стягнення з ОСОБА_4 боргу в розмірі 18675,93 дол. США та 5326,72 грн. на користь ПАТ «Укргазбанк». 29.10.2014 виконавче провадження 44277148 завершено на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції Закону, який діяв на той час). Відомості про смерть боржника на день завершення виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні. Станом на 29.10.2014 стягнень по виконавчому документу не проводилось, виконавчий збір та витрати на виконавче провадження не стягнуті. Виконавчий документ разом з постановою про повернення виконавчого документа направлено стягувану ПАТ «Укргазбанк». Повторно на примусове виконання до Відділу вищезазначений виконавчий документ не надходив. Завершення виконавчого провадження на підставі п.2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», не передбачає зняття арешту. (а.с.29, 30).

28 вересня 2023 року постановою Приватного нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Геращенко Г.В. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері ОСОБА_4 , у зв`язку з існуванням обтяження арешту, який накладений на все нерухоме майно ОСОБА_4 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 08.11.2012 року ВП №34836640 (а.с.17).

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Зобов`язання за кредитними договорами входять до складу спадщини.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Отже, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до вказаної норми Закону після закриття виконавчих проваджень строки пред`явлення до виконання виконавчих листів сплили.

Станом на час звернення боржника до суду виконавча служба підтвердила, що за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, встановлено, що в провадженні Відділу з 06.08.2014 по 29.10.2014 перебувало виконавче провадження №44277148, з виконання виконавчого листа №2-22 виданого 23.03.2012 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 боргу в розмірі 18675,93 дол. США та 5326,72 грн. на користь ПАТ «Укргазбанк». 29.10.2014 виконавче провадження 44277148 завершено на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції Закону, який діяв на той час). Відомості про смерть боржника на день завершення виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні. Станом на 29.10.2014 стягнень по виконавчому документу не проводилось, виконавчий збір та витрати на виконавче провадження не стягнуті. Виконавчий документ разом з постановою про повернення виконавчого документа направлено стягувану ПАТ «Укргазбанк». Повторно на примусове виконання до Відділу вищезазначений виконавчий документ не надходив. Завершення виконавчого провадження на підставі п.2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», не передбачає зняття арешту. (а.с.29, 30).що матеріали виконавчого провадження знищено, а виконавчий лист №2-6463/10 повернутий стягувачеві постановою від 03.08.2012.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виконавче провадження №34836640 з примусового виконання виконавчого листа №2-22/2012 від 14.02.2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 18675,93 доларів США та 5326,72 грн. є завершеним на підставі п.2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на 03.08.2012).

Незважаючи на завершення виконавчого провадження, запис про арешт майна боржника наявний в Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, оскільки спірні виконавчі провадження № 34836640 і № 44277148 завершені, враховуючи, що оскаржуваний арешт у виконавчому провадженні № 34836640 на спадкову квартиру було накладено органом виконавчої служби у 2012 році та при завершенні виконавчого провадження не скасований, при тому, що строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент вирішення спору та ухвалення рішення судом першої інстанції пропущено, маються обґрунтовані підстави вважати, що обтяження - (арешт) спадкової квартири порушує майнові права позивачки та перешкоджає їй в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті її матері.

Тому з урахуванням вищезазначених норм права, виходячи з принципу справедливості, добросовісності й розумності та з урахуванням встановлення судом обставин порушення майнових і спадкових прав позивача через бездіяльність органів виконавчої служби, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення.

Щодо посилання представника відповідача ПАТ АБ "УКРГАЗБАНКУ" про те, що вони неналежними відповідачами, суд вважає необґрунтованим по наступним підставам.

Щодо кола відповідачів у даній справі, суд зазначає, що відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (п.63); від 11 вересня 2019 року у справі №203/3682/17; від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц (п.71)).

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)).

З огляду на викладене, ПАТ АБ «Укргазбанк» є належним відповідачем у даній справі.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

За правилами п. 3, 4 ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, а також дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.34, 35-36, 37, 38-40, 43), стороною позивача додано до позову квитанцію про сплачену суму судового збору в розмірі 858,88 грн., договір про надання правових послуг, орієнтований (попередній) розрахунок судових витрат, рахунок-фактуру, акт приймання наданих послуг, квитанцію про оплату правової допомоги, поштові квитанції, адвокатські запити та відповіді на них, згідно яких понесені позивачем витрати за надання правової допомоги склали 5000 грн. з погодинним розрахунком витрат часу на звернення представника позивача до приватного нотаріуса, отримання ним відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, відправлення та отримання адвокатських запитів до органів виконавчої служби, збір та вивчення письмових доказів, складення, сканування та реєстрація процесуальних документів і позовної заяви з наступним їх відправленням на адресу учасників справи та представництво інтересів позивача в суді під час розгляду справи, що в свою чергу не оспорювалось стороною відповідача під час розгляду справи, а тому на думку суду ці вимоги є співмірними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Юрочкін Юрій Валерійович, до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», ОСОБА_2 , треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Геращенко Г.В., ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту - задовольнити повністю.

Скасувати арешт, накладений на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції 08.11.2012 року у межах ВП №34836640.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" () на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 понесені нею судові витрати у справі за отримання правової допомоги в сумі 5000 (п`ять тисяч гривень), а також сплачений судовий збір в сумі 858, 88 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського районного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту рішення - 27.02.2025 року.

Суддя О.О. Лобарчук