Справа № 484/6408/24
Провадження № 2/484/232/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Маржиної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко К.А.,

у відсутність сторін згідно заяв,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особа представника адвоката Цехотської Т.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0703 га, призначеної для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що відповідно до договору дарування від 21.02.1997 року, який був укладений між нею та її батьком ОСОБА_2 , їй на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0703 га за цією ж адресою, яка була надана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 26.01.1993 року для обслуговування житлового будинку. 1/2 частини цієї земельної ділянки належить ОСОБА_3 , інша 1/2 частина ОСОБА_2 . На момент укладення договору дарування будинку між позивачкою та ОСОБА_2 не існувало обов`язку щодо оформлення переходу права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку у зв`язку з чим в подальшому ОСОБА_1 не набула право власності на земельну ділянку. Наразі позивачка не може переоформити земельну ділянку на своє ім`я, оскільки їй невідоме місце проживання ОСОБА_2 . Позивачка вважає, що з переходом права власності на частину будинку до неї перейшло і право власності на відповідну частину земельної ділянки, тому просить визнати за нею таке право.

Ухвалою судді від 18.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання на 16.12.2024 року, 09:00 годину.

Крім того, ухвалою суду від 18.11.2024 року зобов`язано позивачку надати суду витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , та звіт про оцінку земельної ділянки за зазначеною адресою, призначеної для обслуговування житлового будинку, для визначення ціни позову.

20.11.2024 року представник позивача ОСОБА_4 надала суду витребувані докази.

16.12.2024 року представник ОСОБА_4 надала суду заяву, в якій просила провести підготовче засідання в її відсутність та відсутність позивачки.

Підготовче засідання 16.12.2024 року відкладене на 17.01.2025 року, 10:00 годину у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи.

Ухвалою суду від 17.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.02.2025 року, 09:30 годину.

Сторонами, їх представниками не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог.

Представник позивачки ОСОБА_4 надала заяву, в якій просила розглянути справу в її та позивачки відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, проти задоволення позову не заперечує, просив розглянути справу в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за його зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з його відміткою про вручення. ОСОБА_2 також було направлено копію позовної заяви разом з доданими до неї документами та запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом строк такі документи суду не подані.

Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку, посвідченого 21.02.1997 року держнотаріусом Другої первомайської держнотконтори Цихонею В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-280, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 у власність 1/2 житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових споруд по АДРЕСА_1 .

18.09.2007 року ОСОБА_5 зареєструвала у Первомайському МБТІ своє право власності на 1/2 частину житлового будинку.

Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0703 га, яка на підставі рішення Первомайської Ради народних депутатів № 24 від 26.01.1993 року надана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю від 26.01.1993 року та відомостями з Державного земельного кадастру.

Зі звіту про грошову оцінку земельної ділянки від 20.11.2024 року вбачається, що грошова оцінки земельної ділянки загальною площею 0,0728 га, яка розташована в АДРЕСА_1 складає 30 800 грн., вартість 1/2 частини цієї земельної ділянки становить 15 400 грн.

З витягу з Державного земельного кадастру № НВ-019 від 25.11.2019 року вбачається, що земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) має кадастровий номер :02:067:0013.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 19.07.2013 року Відділом ДРАЦС по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб 19.07.2013 року, про що складено актовий запис № 216. Прізвище дружини змінено на « ОСОБА_7 ».

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Частиною 4 статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі чи споруди.

Згідно до ст. 377 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору дарування житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених для попереднього землевласника.

Системний аналіз змісту норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі №686/9580/16-ц).

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17).

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16).

За таких обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому за нею слід визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0703 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позивачем не заявлено про відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 377, 392 ЦК України, ст.ст. 120, 125 ЗК України, ст.ст. 76, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0703 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення виготовлено 25 лютого 2025 року.

СУДДЯ: