Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2025 Справа №607/2911/25 Провадження №2-о/607/215/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила винести обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , якому заборонити перебувати в місці проживання (перебування) заявниці ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , саме в частині будинку - в кімнатах, якими вона користується, де знаходяться її особисті речі; заборонити наближатися на відстань менше 10-ти метрів до місця перебування заявниці ОСОБА_1 , коли вона буде знаходитись за межами належного їй домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 , контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися із заявницею.

В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що проживає в квартирі АДРЕСА_2 . 1/2 частини вказаної квартири належить їй на праві власності на житло згідно свідоцтва від 19 листопада 2004 року. В цій квартирі крім ОСОБА_1 зареєстрований та проживає її син ОСОБА_2 . Під час спільного проживання в заявниці з сином постійно виникають конфлікти, в ході яких ОСОБА_1 стверджує, що її син висловлюється нецензурною лайкою, поводить себе неадекватно, словесно ображає, залякує, погрожує фізичною розправою та вчинює інші дії, які завдають їй моральної шкоди та створюють відчуття небезпеки, внаслідок чого заявниця постійно, протягом декількох років вимушена викликати поліцію.

27 січня 2025 року близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_2 за місцем спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно заявниці, що підтверджується терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серія АА №334300 від 27 січня 2025 року.

Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД 138386 від 29 січня 2025 року за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а саме за фактом вчинення заінтересованою особою домашнього насильства відносно заявниці психологічного характеру, під час якого ОСОБА_2 ображав ОСОБА_1 нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, принижував честь та гідність, внаслідок чого було завдано шкоди її психічному здоров`ю; протокол серії ВАД 138387 від 29 січня 2025 року за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, зокрема за фактом того, що 29 січня 2025 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_2 прийшов до місця проживання ОСОБА_1 та ображав її, чим порушив вимогу термінового заборонного припису АА 334300 від 27 січня 2025 року, а саме заборону в будь-який спосіб контактувати з потерпілою та заборону на перебування в місці проживання потерпілої ОСОБА_1 .

Така протиправна поведінка сина заявниці негативно впливає на здоров`я та працездатність ОСОБА_1 , а також на її психологічний та фізичний стан. Заявниця постійно перебуває в стані стресу та тривоги, побоюючись за свою безпеку, вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, а тому звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 11 лютого 2025 року відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала доводи поданої нею заяви, просила задовольнити. Пояснювала, що останній конфлікт у неї з сином виник через те, що вона не хотіла повертати йому паспорт, а тому ОСОБА_2 викликав працівників поліції. Паспорт не віддавала, бо він його постійно губить та бере кредити, які повертає ОСОБА_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак про день та час слухання справи повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання, що відповідає змісту ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Отож, неявка заінтересованої особи не перешкоджає вирішенню заяви про видачу обмежувального припису.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 1918489/28-03, виданої Відділом реєстрації проживання особи 02 березня 2021 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з 26 листопада 1979 року.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 листопада 2004 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира за адресою АДРЕСА_1 , на праві спільної власності належить ОСОБА_1 - , та ОСОБА_4 - 1/2, свідоцтво видано згідно розпорядження від 19 листопада 2004 року № 37981.

Відповідно до витягу про реєстрацію місця проживання № 10007/28-03, виданого Відділом реєстрації проживання особи 25 серпня 2022 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , з 17 січня 2008 року.

29 січня 2025 року стосовно ОСОБА_2 було складено протокол серії ВАД 138386 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, зокрема за фактом того, що 29 січня 2025 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 по місцю спільного проживання вчинив домашнє насильство відносно матері ОСОБА_1 , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, принижував її честь та гідність внаслідок чого завдано шкоду її психічному здоров`ю повторно протягом року.

29 січня 2025 року стосовно ОСОБА_2 було складено протокол серії ВАД 138387 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, зокрема за фактом того, що 29 січня 2025 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_2 прийшов до місцю спільного проживання з матір`ю ОСОБА_1 , та ображав її чим порушив вимоги термінового заборонного припису АА 334300 від 27 січня 2025 року.

Інших доказів, на обґрунтування поданої заяви, не було надано.

Відтак, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будьякому його прояві.

Основним нормативноправовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційноправові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будьякий спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Важливим для спірних правовідносин є висновок про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту (див. постанову Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23)).

Верховний Суд наголошує (постанова від 08 вересня 2023 року, справа № 752/1390/22), що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК).

Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 не надала жодних підтверджуючих доказів на обґрунтування вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно неї. Пояснення заявниці, надані в судовому засіданні, не є доказом в розумінні процесуального закону.

Так, у матеріалах справи немає відомостей щодо притягнення ОСОБА_2 до будь-якого виду юридичної відповідальності за протоколами про адміністративне правопорушення, винесення відносно нього термінового заборонного припису щодо кривдника, вчинення ним дій щодо невиконання такого припису, взяття на профілактичний облік кривдника, доказів які б підтверджували повідомлення заінтересованій особі підозри у факті вчинення домашнього насильства як кримінального правопорушення, направлення до суду обвинувального акта, наявність вироку суду з цього питання у кримінальному провадженні, а всі докази, подані на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, ґрунтуються виключно на письмових поясненнях самої заявниці.

Сам лише факт звернення ОСОБА_1 до органів Національної поліції з причин вчинення стосовно неї психологічного та фізичного насильства її сином ОСОБА_2 та їх спільне проживання у квартирі не підтверджує того, що ця особа вчинила стосовно заявниці домашнє насильство та існують ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, що є обов`язковою умовою для видачі обмежувального припису.

Так, складення відносно ОСОБА_2 протоколів про адміністративне правопорушення саме по собі не є доказом вчинення домашнього насильства, оскільки у них лише зафіксовано відомості про події, які підлягають доказуванню в установленому законом порядку, однак інформації про результати розгляду зазначених протоколів заявницею суду не надано.

Отож, як суд уже звертав увагу, матеріали справи не містять доказів вчинення домашнього насильства заінтересованою особою відносно заявниці ОСОБА_1 , що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені вищевказаним спеціальним законом.

Наявність між сторонами неприязних відносин чи побутові конфлікти не може розцінюватись як домашнє насильство.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23), від 08 вересня 2023 року у справі № 752/1390/22 (провадження № 61-10045св23), від 25 вересня 2023 року у справі № 760/34690/21 (провадження № 61-1315св23).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не надала жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, за обставин, викладених у заяві, у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення її заяви про видачу обмежувального припису.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 7681, 133, 141, 259, 263265, 268, 273, 3506, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 13 лютого 2025 року.

Головуючий суддя О. Герчаківська