БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1646/24
Провадження № 2/730/71/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - Луговця О.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сірого І.Л. у системі «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 05 березня 2019 року між ними було укладено шлюб, від якого дітей не мають; протягом останніх років сімейне життя поступово погіршилося, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, між ними почали виникати неприязні стосунки, втрачено почуття любові та поваги, вони тривалий час разом не проживають і не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, що унеможливлює подальше збереження шлюбу, а тому просить шлюб розірвати в судовому порядку. Наразі вони не підтримують будь яких відносин, відсутні контактні дані відповідача, що унеможливлює встановлення фактичної адреси його місця перебування, що також підтверджено нотаріально засвідченою заявою батька позивачки ОСОБА_3 .

Позивачу (її представнику) ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 20 січня 2025 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету представника-адвоката (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але ті інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подали.

Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 20 січня 2025 року з огляду на відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження та роботи було надіслано за останнім відомим фактичним місцем його проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав.

Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку.

Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

За змістом ст.56 Закону Законом України «Про міжнародне приватне право» форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Згідно ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Наведені положення чинного законодавства дають підстави дійти висновку, що оскільки подружжя зареєстрували шлюб в України, де відповідач є іноземним громадянином, до спірних правовідносин щодо розірвання шлюбу мають застосовуватися положення Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 та громадянка України ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) 05 березня 2019 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Деснянським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального упраління юстиції у місті Києві за актовим записом №252. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має.

Згідно нотаріально засвідченої заяви батька позивачки ОСОБА_3 від 05.12.2024р., останнім відомим місцем проживання (перебування) відповідача є АДРЕСА_1 , який протягом тривалого часу не з`являвся за цією адресою та не повідомляв про іншу.

При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що останнє спільне проживання сторін як подружжя було в Україні, позивачка на даний час продовжує проживати в Україні, де має постійне зареєстроване місце проживання, тому розірвання шлюбу між сторонами здійснюється за законодавством України.

Сторони протягом останніх років разом не проживають однією сім`єю, ведуть окреме господарство, спільних інтересів не мають, не спілкуються в обсязі сім`ї, примиритися не бажають, позивачка категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав, явку в судове засідання проігнорував, що свідчить про його байдуже ставлення до існування шлюбу, який між подружжям носить формальний характер.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яка кореспондує з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Тому, суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а існування шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивачка наполягає на припиненні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв.

Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.24, 55, 56, 110-113 СК України, Законом України «Про міжнародне приватне право», ст.2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 258-268, 274, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 05 березня 2019 року Деснянським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального упраління юстиції у місті Києві за актовим записом №252, між громадянином Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання (перебування) АДРЕСА_1 , та громадянкою України ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою у АДРЕСА_1 , розірвати.

Рішення суду є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу судом після набрання ним законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець