Провадження № 2/357/306/25
У Х В А Л А

про передачу заяви про відвід на вирішення іншого судді

25 лютого 2025 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цукуров В. П. розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини -

В С Т А Н О В И В:

З листопада 2023 року в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває дана цивільна справа.

21.02.2025 року (п`ятниця) позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді, в якій він вказує на те, що суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу, оскільки його дії під час розгляду справи викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності.

ОСОБА_1 в заяві зазначає, що суддею були вчинені дії та ухвалені процесуальні рішення, які в своїй сукупності викликають у нього сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, він не довіряє складу суду та вважає, що суддя до ухвалення рішення у справі повністю прийняв сторону ОСОБА_2 та ухвалить рішення на користь ОСОБА_2 , всупереч думки та всупереч інтересів малолітньої дитини. Зазначив, що зустрічний позов ОСОБА_2 було прийнято судом, хоча він був поданий, на думку заявника, з пропуском встановленого строку. Зауважив, що судом було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, чим встановлено надмірний тягар для позивача ОСОБА_1 щодо передання дитини за місцем проживання матері. Наголосив, що 01.08.2024 року судом, за відсутності заявника, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, хоча останній просив продовжити строк підготовчого засідання. Повідомив, що судом було зобов`язано орган опіки та піклування - виконавчий комітет Білоцерківської міської ради надати висновок щодо розв`язання спору між батьками не за місцем проживання дитини, а за місцем проживання матері дитини. Зазначив, що протягом розгляду справи неодноразово було втручання працівників суду в роботу ЄСІТС, а саме відбулося анулювання ордера адвоката Самборської Н.П. та відповідно її доступ до матеріалів справи, а також з системи ЄСІТС зникло клопотання попереднього представника заявника щодо допиту свідків. Наголосив, що ухвалою суду було визнано його явку обов`язковою, та одночасно відмовлено у задоволенні клопотань його представника щодо участі заявника в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку. Зауважив, що так само було визнано обов`язковою явку у судове засідання представника Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, хоча у них відсутнє фінансування на відрядження працівників до інших областей України. Зазначив, що раніше ОСОБА_2 погрожувала дитині, що вона муситиме приїхати в суд, що, на думку заявника, свідчить про заздалегідь погоджене з ОСОБА_3 рішення суду. Зазначив, що в підсистемі «Електронний суд» міститься запис про анулювання наступної дати судового засідання - 27.02.2025 року без зазначення причин такого анулювання. Однак, 20.02.2025 року в підсистемі «Електронний суд» з`являються повістки про виклик до суду на 27.02.2025 року свідків сторони ОСОБА_2 . При цьому свідки, заявлені ним, судом не викликаються.

24.02.2025 року (понеділок) заяву про відвід судді зареєстровано та 25.02.2025 року передано судді.

Розглядаючи дану заяву, суд керується наступними нормами права.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пунктах 28-32 рішення у справі «Газета «Україна - центр» проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. Аналогічна позиція висловлена ЄСПЛ й у пункті 66 рішення у справі «Бочан проти України».

У той же час, відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

З огляду на підстави заявленого відводу, суд вважає, що заява про відвід є необґрунтованою, оскільки зазначені у ній відомості щодо ставлення судді до заявника не відповідають дійсності та спростовуються наявними у матеріалах справи документами.

Інші наведені у заяві відомості не можуть розцінюватися як свідчення необ`єктивності або упередженості, тобто наявність інших обставин, що виключають участь судді у розгляді цивільної справи.

Твердження заявника про втручання працівників суду в роботу ЄСІТС, а саме анулювання ордера адвоката Самборської Н.П. та її доступу до матеріалів справи, а також зникнення з системи клопотання попереднього представника заявника щодо допиту свідків є безпідставними та такими, що не відносяться до компетенції судді. Натомість, відомості про всіх чотирьох представників заявника (адвокат Судаков В.В., адвокат Петрушко І.С., адвокат Згода І.О., адвокат Самборська Н.П.) внесені до ЄСІТС і всі вони повідомляються судом у встановленому процесуальним законом порядку про дати, час та місце судових засідань.

Так само й твердження заявника про те, що в системі «Електронний суд» міститься запис про анулювання наступної дати судового засідання - 27.02.2025 року без зазначення причин такого анулювання не відповідає дійсності та спростовується наявною в системі довідкою «Анулювання дати слухання судового розгляду» із зазначенням причини анулювання - «помилково». Відповідно до указаного документу 23.01.2025 року секретарем судового засідання було вказано дату такого засідання «27.02.2024 року» замість правильного «27.02.2025 року». Як убачається із наявної в системі довідки, у цей же день, а саме 23.01.2025 року секретарем було внесено наступну дату судового засідання із правильним зазначенням року - «27.02.2025 року».

Позаяк здійснення наведених дій також не віднесено до компетенції судді, указані обставини жодним чином не можуть свідчити про його упередженість або необ`єктивність.

У свою чергу п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, на який посилається заявник, передбачає, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Проте заявником не враховано, що відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями (діями) судді не може бути підставою для відводу. До таких процесуальних рішень відносяться й постановлені у справі ухвали суду, а саме: від 27.02.2024 року про забезпечення позову, від 12.03.2024 року, занесеної до протоколу судового засідання, про прийняття зустрічного позову, від 01.08.2024 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, від 12.08.2024 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з представником, від 14.08.2024 року та 10.09.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ураховуючи зміст заяви про відвід, суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім Конвенції про права дитини 1989 року, принцип забезпечення «найкращих інтересів дитини» також закріплений у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року; Конвенції про захист дітей та співробітництво в галузі міжнародного усиновлення 1993 року; Конвенції про юрисдикцію, застосовне право, визнання, виконання та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року й низці інших.

Комітетом ООН із прав дитини принцип «найкращих інтересів дитини» був докладно потлумачений у Зауваженні загального порядку № 14 (2013) «Про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів». Зокрема, Комітет акцентує увагу на тому, що призначенням концепції найкращих інтересів дитини є оцінка найкращих інтересів дитини в кожному окремому випадку при дотриманні балансу «усіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей» (п. 46).

Відповідно до пункту 2 статті 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 р. (набула чинності в Україні 01.04.2007 р.) пріоритетом є забезпечення найвищих інтересів дітей та підтримка їхніх прав.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство й батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України.

Також регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.7, ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України).

Згідно із ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», «забезпечення найкращих інтересів дитини» передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.

Статтею 45 ЦПК України передбачено забезпечення захисту прав малолітніх та неповнолітніх осіб під час розгляду справи.

Заявник фактично не погоджується з процесуальними рішеннями та діями судді.

Втім, у даній справі всі процесуальні рішення ухвалено, а процесуальні дії вчинено суддею задля забезпечення найвищих інтересів саме дитини, а не її батьків та працівників органів опіки та піклування, які згідно з вищенаведеними нормами права також мають вчиняти належні дії, спрямовані на найкраще забезпечення інтересів дитини. Саме шляхом ухвалення таких процесуальних рішень та вчинення таких процесуальних дій можна забезпечити повний, об`єктивний та всебічний розгляд справи й ухвалення законного і справедливого рішення в найкращих інтересах дитини. Всі ухвали суду є мотивованими та занесені до протоколу судового засідання, або викладені письмово, у чому заявник та його представники мають можливість переконатися, у тому числі, шляхом безпосереднього ознайомлення з матеріалами цивільної справи у приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до змісту ч.3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що заява про відвід подана раніше ніж за три робочі дні до судового засідання, суд вважає за необхідне вирішення питання про відвід головуючого судді передати на розгляд іншому судді, визначеному в порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.33, 36, 37, 40, 261 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини - передати на вирішення іншому судді, визначеному в порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В. П. Цукуров