ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 680/196/24

Провадження № 22-ц/820/277/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Сатанівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Новоушицької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_1 зазначила, що з 5 серпня 2006 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 5 вересня 2011 року. Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні сина, не виявляє інтересу до його життя та навчання, не надає сину матеріальної допомоги, не спілкується з ним і не цікавиться його здоров`ям. Отже, ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 25 березня 2024 року залучив орган опіки та піклування в особі Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоушицького районного Хмельницької області від 29 листопада 2024 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Суд керувався тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 , а тому мають місце підстави для позбавлення його батьківських прав.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують обов`язки щодо виховання дитини, водночас підстави для застосування цього заходу впливу на відповідача відсутні. ОСОБА_2 не втрачав інтерес до сина, в тому числі до участі у його вихованні, неодноразово забирав його до себе та пропонував йому залишитися з ним для відновлення їх стосунків. Суд першої інстанції не застосував правильно чинні норми закону та правові висновки Верховного Суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 і Сатанівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області не подали відзив на апеляційну скаргу.

2 Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не застосував правильно норми статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу неповнолітній ОСОБА_3 залишився проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 . Наразі вони мешкають у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від сина у квартирі АДРЕСА_2 .

За судовим рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на сина ОСОБА_3 у розмірі частки заробітку (доходу) божника. Заборгованість за аліментами становила: на червень 2024 року - 8 875 грн 50 коп., на серпень 2024 року - 2 958 грн 50 коп.

Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 18 липня 2024 року №79/2024 ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, пункти 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини.

Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною.

Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 30 березня 2007 року №3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Зібрані докази вказують на те, що з 2011 року ОСОБА_2 залишив сім`ю, не проживає разом із сином, не виконує належним чином свої обов`язки щодо його виховання, не виявляє інтересу до його життя і навчання. Дитина проживає у новій сім`ї матері.

ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення батьківських прав і має намір відновити стосунки з сином, сплачує аліменти на дитину, не виявляє негативної поведінки та не вчиняє протиправних дій щодо сина.

За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу сімейно-правової відповідальності у виді позбавлення батьківських прав.

Доводи ОСОБА_1 про наявність таких підстав суперечать чинним нормам закону та фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 18 липня 2024 року №79/2024 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , оскільки цей висновок, як і думка неповнолітнього ОСОБА_3 щодо вирішення спору, не відповідають найкращим інтересам дитини.

Водночас апеляційний суд, враховуючи тривалість неналежного виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язки, вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

В позові ОСОБА_1 слід відмовити з одночасним попередженням ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання сина та покладенням на виконавчий комітет Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області контролю за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини.

Покласти на виконавчий комітет Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Олійник А.О.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 52