Справа № 635/8025/21
Провадження № 2/635/1933/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Даниленко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, в якій просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 загальною площею 0,15 га після смерті її чоловіка ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР №25-71-52972, актовий запис №556 від 27.11.1998 та зобов`язати уповноважений орган провести реєстрацію вказаної земельної ділянки відповідно до вимог закону.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . На момент його смерті ОСОБА_1 , була його дружиною. Вона прийняла спадщину після смерті її чоловіка шляхом проживання з ним за однією адресою. Після смерті ОСОБА_2 залишилась земельна ділянка для будівництва жилого будинку, яка розташована по АДРЕСА_1 якою, вона з моменту отримання чоловіком земельної ділянки, до теперішнього часу користується та обслуговує. Звернувшись до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримати свідоцтво не змогла, їй було відмовлено, оскільки не має кадастрового номеру на вищезазначену земельну ділянку, не подала заяву про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини, також вона повинна була вчинити ці дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, але цього не зробила, також відсутнє підтвердження місця реєстрації/проживання спадкодавця ( ОСОБА_2 ). В свою чергу, починаючи з 1986 року позивач проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 до настання смерті. ОСОБА_2 уклав типовий договір найму житла в будинку державного значення і комунального житлового фонду від 15.03.2000, де зазначається, ОСОБА_1 є членом його сім`ї, укладений з Державним комунально-виробничим ремонтно-експлуатаційним підприємством Орджонікідзевського району м.Харкова. Таким чином позивач фактично прийняла спадщину, вступила у володіння та управління майном (земельною ділянкою), що належало її чоловікові, оскільки на момент смерті вони проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Для подальшого утримання та збереження майна необхідно оформити право власності па спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на вказану земельну ділянку в судовому порядку, не існує.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.10.2021 позов залишено без руху.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.12.2021 позов прийнято до розгляду суддею Бобко Т.В. та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання.

На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Відповідно до розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення зміни до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус судді» справу передану за підсудністю відповідно акту приймання-передачі справ та речових доказів від 01.04.2022.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.10.2023 справу передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.12.2023 цивільну справу прийнято до розгляду суддею Даниленко Т.П. та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання.

На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 11.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити, також просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідача - Роганської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання свого представник не направив, подали суду заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Судом встановлено, що чоловікові позивача - ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР №25-71-52972, актовий запис №556 від 27.11.1998 належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 гектар, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Першочергово зазначена земельна ділянка була видана в приватну власність ОСОБА_2 для будівництва житлового будинку, що підтверджується копією договору на будівництво жилого будинку на праві приватної власності серії ААН № 696430 посвідченого державним нотаріусом першої державної нотаріальної нотаріальної контори Харківського району та області 09.12.1998р, зареєстрованого в реєстрі за № 3819.

Рішенням виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області № 637 від 21.11.1998р. передано безкоштовно ОСОБА_2 в приватну власність земельну ділянку з фонду земель Рогансьскої селищної ради Харківського району Харківської області площею 1500 кв.м в АДРЕСА_1 під будівництво індивідуального житлового будинку з видачею державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 15.06.2000 Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №6268.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЗК України 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно ч.3 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Таким чином ОСОБА_2 у відповідності до вищезазначених положень законодавства набув права власності на цю земельну ділянку, але не зареєстрував своє право власності.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 є позивач - його дружина ОСОБА_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_2 від 18.08.2021, виданого Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), яка починаючи з 1986 року проживала з померлим ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 до настання його смерті та фактично прийняла спадщину.

Однак протягом встановленого законом шестимісячного строку після смерті чоловіка позивач ОСОБА_1 не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Згодом ОСОБА_1 25.05.2020 звернулась до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримала відмову, оскільки не має кадастрового номеру на вищезазначену земельну ділянку, не подала заяву про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини, також не вчинила ці дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, також відсутнє підтвердження місця реєстрації/проживання спадкодавця ( ОСОБА_2 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Часом відкриття спадщини за ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції чинній станом на 1993р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 № 15-92 передбачено наступне: сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України; установити, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює; право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Пунктом 6 вищевказаного Декрету зупинено дію частини 2 статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 цього Декрету. Зазначений пункт вказаного Декрету втратив чинність на підставі Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ.

Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України (в редакції на 25.10.2001) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Зазначеною нормою передбачено, що виникнення права власності у особи повинно підтверджуватися державним актом на прав приватної власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст.1269 ЦК та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст.1268, статей 1296-1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

Згідно відповіді завідуючої Харківського обласного державного нотаріального архіву Остапенко Ю. встановлено, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалась.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили, що земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_1 загальною площею 0,15 га належала померлому ОСОБА_2 , яку вони разом із дружиною ОСОБА_1 обробляли, користувалися. Разом із своїми сім`ями приїжджали туди відпочивати, знайомі більше 30 років із сім`єю позивачки. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дружина ОСОБА_1 його поховала. Родина ОСОБА_5 проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 по день смерті ОСОБА_2 .

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_2 за законом, інших спадкоємців у померлого немає, відповідач проти задоволення позову не заперечував, тому суд задовольняє вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,15 га після смерті ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом.

В іншій частині позовних вимог, а саме зобов`язання уповноваженого органу провести реєстрацію земельної ділянки, у відповідності до Закону України «Про державний земельний кадастр» та у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слід відмовити, оскільки визнання права власності за позивачем передбачає реєстрації права на спадкове майно у встановленому законом адміністративному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 223, 247, 259, 263-265, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,15 га після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ХР №25-71-52972, актовий запис №556 від 27.11.1998.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 ;

відповідач Роганська селищна рада Харківського району Харківської області, місцезнаходження: 62481, Харківська область, Харківський район, смт. Рогань, вул. Першого Травня, 1.

Суддя Т.П. Даниленко