Справа № 732/2246/24
Провадження 2/732/131/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

24 лютого 2025 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Бойко А. О.,

у присутності секретаря судового засідання Пінчук С. М.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 ) про стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати в розмірі 14498,93 грн; 3% річних в розмірі 5890,34 грн, а також пеню (неустойку) в розмірі 61778,17 грн, за період з 01.07.2023 по 24.12.2024. Також позивачка просила провести розподіл судових витрат відповідно до положень ЦПК України.

В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що 10 березня 2021 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 10.03.2021, відповідно до умов якого позивачка надала відповідачу в борг 4600 доларів США, які останній повинен був повернути до 10.03.2022.

У вказаний строк відповідач кошти не повернув. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 06.10.2022 у справі №732/657/22 із ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто борг за вказаним договором позики в розмірі 4600 доларів США, що в перерахунку до гривні за офіційним курсом НБУ на дату звернення до суду склало 187220,00 грн, та судові витрати. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 30 червня 2023 року вказане судове рішення залишено без змін.

Позивачка вказує, що виконавче провадження з виконання рішення Городнянського районного суду Чернігівської області у справі №732/657/22 відкрито у Городнянському відділі ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та їй, до подачі цього позову до суду, відповідачем було добровільно сплачено 55000,00 грн в рахунок повернення боргу.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 систематично та тривало ухилявся від своєчасного та повного виконання рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 06.10.2022 та виконання грошового зобов`язання, позивачка звернулася до суду із вказаним позовом для захисту свого порушеного права.

Скориставшись наданим процесуальним правом представник відповідача адвокат Слєпченко С. А. подав відзив на позов, із якого слідує, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає, вважає безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що вимога позивачки про стягнення пені (неустойки) є безпідставною, оскільки відповідне зобов`язання не було передбачене сторонами договору позики (розпискою). Крім того, посилання позивачки на положення Господарського процесуального кодексу України також є безпідставними, оскільки цей спір виник між фізичними особами та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Позивачкою не було надано суду та не враховані відомості з виконавчої служби при розрахунку загального розміру боргу, з якого обраховуються 3 відсотки річних та інфляційні втрати. Відповідач зазначає, що первинний документ боргова розписка залишається ключовим доказом існування договірного зобов`язання між сторонами, а не судове рішення (а. с. 41-44).

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з урахуванням обґрунтувань, вказаних у позовній заяві, та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Суд, заслухавши доводи позивачки, з`ясувавши позицію відповідача та його захисника, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, зазначає таке.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом установлено, що рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2022 року у справі №732/657/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задоволено в повному обсязі та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 10.03.2021 в сумі 4600 доларів США, що в перерахунку до гривні за офіційним курсом на дату звернення із позовом складає 187220,00 грн (сто вісімдесят сім тисяч двісті двадцять гривень 00 копійок) та, судові витрати: 1872,20 грн в рахунок компенсації судового збору та 1000 грн компенсації витрат на правову допомогу (а.с.9-10). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 30 червня 2023 року вказане судове рішення залишено без змін (а. с. 11-13). Рішення набрало законної сили 30.06.2023.

Як зазначає позивачка виконавче провадження за № 71256985 із виконання рішення суду по справі № 732/657/22 перебуває на виконанні у Городнянському відділі державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Водночас, відповідач наведений вище факт не заперечує. До того ж у клопотанні про відкладення розгляду справи від 17.02.2025 захисник відповідача повідомляє суд про направлення адвокатського запиту до виконавчої служби з метою подальшого подання суду додаткових доказів, проте на дату розгляду справи будь-яких документів відповідачем не подано.

У судовому засіданні позивачка зазначила, що відповідачем перераховувалися їй кошти тільки тоді, коли позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У поданому представником відповідача відзиві на позов та у наданих поясненнях позивачки у судовому засіданні слідує, що договір позики, укладений 10.03.2021 між сторонами не містив положення про сплату пені за порушення строків повернення грошових коштів, умова про сплату пені (неустойки) в розписці передбачена не була. Ці обставини визнаються і сторонами у справі.

Обставини, що встановлені рішенням суду щодо факту прострочення відповідачем повернення суми боргу (суми позики), також не доказується при розгляді цієї справи, оскільки це встановлено судовим рішенням (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦПК України).

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

У справі, що розглядається, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір позики.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Кредитор має права вимагати від боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Сумою боргу у розумінні статті 625 ЦК України є грошова позики, яка підлягала поверненню позичальнику,

Під час судового розгляду судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 в обумовлений договором позики від 10.03.2021 строк борг не повернув, що стало підставою для ухвалення судового рішення у справі №732/657/22 щодо стягнення з останнього суми боргу .

Станом на момент розгляду цієї справи, факт повернення відповідачем суми позики визнається та підтверджується позивачкою, тобто у розумінні ст. 599 ЦК України у цій частині (щодо повернення суми позики) зобов`язання припинено виконанням.

Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену практику щодо 3 % річних та інфляційних втрат, звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Суд звертає увагу, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18).

Водночас суд зауважує, що права кредитора на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум стосується лише випадків, коли не сплачено суму основного боргу, що дає право кредитору нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення суду про стягнення основного боргу. Іншими словами після стягнення суми боргу за рішенням суду кредитор має право нараховувати 3 % річні та інфляційні втрати до повного виконання рішення, та об`єктом нарахування є саме сума боргу.

Водночас суд бере до уваги, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина 4 статті 14 ЦК України).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак позивачкою не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат, 3% річних та пені (неустойки) за період 01 липня 2023 року по 24 грудня 2024 року.

З огляду на вказані положення закону, вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь інфляційних втрат, 3% річних та пені (неустойки), нарахованих за прострочення повернення позики, за період з 01.07.2023 до 24.12.2024, задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, а тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача сплачених в порядку ст.141 ЦПК України судових витрат.

При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду таких доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Керуючись статтями 12, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних відмовити.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складений 25.02.2025.

Суддя А. О. Бойко