Провадження №2-р/389/2/25
Ухвала

іменем України

25 лютого 2025 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернявської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Знам`янка Кіровоградської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Знам`янського районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2021 року,

встановив:

Заявник звернувся до суду з заявою про роз`яснення рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.11.2021 у цивільній справі №2/389/817/20 (ЄУН №389/3683/20) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що рішення суду є йому не зрозумілим в частині, що стосується стягнення заборгованості в іноземній валюті, а саме за яким курсом повинні бути стягнуті кошти.

В порядку ч.3 ст.271 ЦПК України зазначена заява розглядається судом без виклику учасників справи в судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали заяви про роз`яснення судового рішеннята матеріали цивільної справи №2/389/817/20 (ЄУН №389/3683/20), встановив наступне.

Судом встановлено, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.0.2020, яке залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 09.12.2021, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 98545 доларів США 48 центів, яка складається з основного боргу - 69000 доларів США, 3% відсотків за користування борговими коштами, які вказані в борговій розписці - 24038 доларів США 71 центів та 3% річних - 5506 долари США 77 центів.

Судове рішення акт судового розгляду справи будь-якого виду провадження, який, відповідно до ст.129-1 Конституції України, ухвалюється судами іменем України та є обов`язковим до виконання на всій території України.

Діюче процесуальне законодавство зазначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість судового рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Відповідно до ст.271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

З аналізу наведеного вбачається, що роз`яснення судового рішення полягає у викладенні в більш чіткій та конкретній формі резолютивної частини рішення і таке роз`яснення пов`язане та має на меті забезпечити чітке і правильне виконання судового рішення, якщо його зміст є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, що виконує це судове рішення. Незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів його тлумачення, що призводить до утруднення чи неможливості його виконання.

Суд може відмовити у роз`ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, або у випадках, коли учасником процесу порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово вказувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17), а підстав для відступу від нього відсутні.

Так, рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.07.2020 встановлено, що ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 в борг під 3% щомісячно грошові кошти в сумі 69000 (шістдесят дев`ять тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою від 12.12.2017 (а.с.80).

Тобто, сторони погодили, що одиницею виміру суми коштів, яка підлягає поверненню за цим зобов`язанням, є долар США. Тобто змістом зобов`язання є повернення заборгованості в розмірі, який еквівалентний 69 000 доларів США на момент повернення боргу.Спеціального порядку визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, сторони в укладеному ними договорі не погодили.

Валюту платежу сторони у договорі не визначили. Водночас, відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами резидентами. Отже, здійснюючи тлумачення боргової розписки суд констатує, що належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами є повернення грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 69 000 доларів США на момент платежу.

У цій справі спір виник саме у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку боргового зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив.

Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).

Тому, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, суд констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зміст поданої заяви про роз`яснення судового рішення, не містить посилань на те, що резолютивна частина рішення суду викликає труднощі в їх розумінні, або, що його резолютивна частина припускає кілька варіантів його тлумачення. Заявою про роз`яснення судового рішення відповідач фактично намагається змінити резолютивну частину судового рішення, зменшивши при цьому грошове зобов`язання, що є недопустимим.

Таким чином, оскільки судове рішення, зокрема його резолютивна частина викладена чітко і зрозуміло, зміст судового рішення відповідає нормам ЦПК України, доводи сторони відповідача не знайшли свого підтвердження, а тому заява про роз`яснення судового рішення від 29.07.2020 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.260, 261, 271 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Знам`янського районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2021 року, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва