27.02.2025 Суддя Маркосян М. В.
Справа № 644/5600/24
Провадження № 2/644/111/25
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2025 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі

головуючої судді Маркосян М.В.,

за участю секретаря судового засідання Лєпілової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл житлового будинку в натурі, припинення права спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл житлового будинку в натурі.

Ухвалою суду від 17.07.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України і надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю у п`яти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Ухвалою суду від 26.07.2024 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Бакшеєвої Аліни Вячеславівни надано додатковий строк для усунення недоліків позовної заяви до 31.07.2024.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова 02 серпня 2024 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи був призначений у загальному позовному провадженні. У підготовче судове засідання, призначене на 29.08.2024 сторони не з`явились, в зв`язку із чим підготовче судове засідання неодноразово відкладалось. Відповідач відзив на позов не подав, у судові засідання не з`являвся, повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення повісток за адресою, яку зазначив позивач у позовній заяві. Виклик відповідача здійснювався, також, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова 05 листопада 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку в натурі, припинення права спільної часткової власності до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02 грудня 2024 року. У судовому засідання 02.12.2024 представник позивача підтримала позов, зазначила, що між позивачем та відповідачем наявний спір про поділ майна в натурі, оскільки відповідач відмовляється від поділу в натурі будинку в нотаріальному порядку, але по суті запропонований поділ будинку відповідає фактичному користуванню власників.

У судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання щодо доведеності зареєстрованих прав власності на нерухоме майно позивача та відповідача, реальних зареєстрованих часток позивача та відповідача у будинку, поділ якого пропонується, а також площі будинку, адже надані документи не містять всіх цих обставин.

У судовому засіданні була оголошена перерва до 03.02.2025 року за клопотання представника позивача для надання додаткового часу для подання суду доказів у справу.

У судове засідання 03.02.2025, 27.02.2025 позивачка та її представник не з`явились, були повідомлені про судові засідання направленням повісток а також через електронний кабінет представника позивачки, причини неявки суду не повідомили., відповідач у жодне з призначених судових засідань не з`явився, повідомлявся про судові засідання повістками на адресу, яка була зазначена позивачем у позовній заяві, а також публікуванням оголошень на офіційному веб-сайті суду.

Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Судом встановлені наступні обставини.

Згідно договору купівлі-продажу від 26.11.1980 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, ОСОБА_3 продала належну їй на праві власності 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 з надвірними будівлями гр. ОСОБА_1 . ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на частини будинку 28.07.2009 року.

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 , дане домоволодіння складається з наступних будівель:

- Житловий будинок садибного типу літ. «А-1», площею 81,0 кв.м. - Житлова площа приміщень 34,5 м2, Кількість житлових кімнат 4 , Площа основи (забудови) 45,2 м2, нежитлова площа 42 м2.

- Житловий будинок садибного типу літ. «Б-1», площею 61,0 кв.м.; Житлова площа приміщень 41,6 м2, Кількість житлових кімнат 3 , Площа основи (забудови) 54,1 м2, нежитлова площа 14,3 м2.

А також: альтанка літ. «Г», площею 8,7 кв.м.; сарай літ. «Д», площею 27,2 кв.м.; льох літ «Е», площею 9,1 кв.м.; вбиральня літ. «Ж», площею 1,5 кв.м.; вбиральня літ. «З», площею 1,1 кв.м.; літня кухня літ. «И», площею 32,2 кв.м.; сарай літ. «Л», площею 12,9 кв.м.; літній душ літ. «М», площею 1,9 кв.м.; навіс літ. «Н», площею 12,8 кв.м.; навіс літ. «О», площею 8,1 кв.м.; навіс літ. «П», площею 20,4 кв.м.; хвіртка №1; ворота з хвірткою № 3; водопроводи К та К-1; огорожі № 2, № 5, № 6, № 7.

Як зазначає позивач, між сторонами склався фактичний порядок користування житловим будинком, та надвірними будівлями, який полягає в наступному. У користуванні позивача знаходяться наступі об`єкти нерухомого майна: по житловому будинку літ. «А-1» приміщення: коридор 2-1, площею 7,3 кв.м.; сан. Вузол 2-2, площею 5,3 кв.м.; топкова 2-3, площею 2,7 кв.м.; передпокій 2-4, площею 9,2 кв.м.; житлова кімната 2-5, площею 7,7 кв.м.; житлова кімната 2-п лощею 7,2 кв.м.; житлова кімната 2-7, площею 12,2 кв.м.; кухня 2-8, площею 11,9, кв.м., тамбур І, площею 4,5 кв.м. По надвірним будівлям: альтанка літ. Г, вбиральня літ. Ж, літня кухня літ. И, літній душ літ. М, навіси літ. Н, літ. О, літ. П, водопровід К1. Також позивач зазначає, що у користуванні відповідача ОСОБА_2 знаходяться наступні об`єкти нерухомого майна: по житловому будинку літ. «А-1» приміщення: 1-1 кухня, площею 5,6 кв.м.; житлова кімната 1-2, площею 7,4 кв.м. житловий будинок літ. «Б-1», площею 61,0 кв.м. по надвірним будівлям: льох літ. Е; льох літ. б1; сарах літ. Д, сарай літ. Л; вбиральня літ. З; водопровід літ. К.

Між колишніми співвласниками даного домоволодіння був визначений порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою на підставі рішення народного суду Харківського району від 30.07.1975 року. Виділено ОСОБА_3 приміщення 3, 5б, 6 і тамбур 1., а також земельну ділянку, площею 588 кв.м., у користування ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 588 кв.м., приміщення 5 а.

Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 713/1429/21 (провадження № 61-10392св23), від 31 січня 2024 року у справі № 607/4891/15-ц (провадження № 61-10467св23), 13 грудня 2023 року у справі № 450/657/19 (провадження № 61-5798св23).

У цих же постановах Верховний Суд виснував, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди призначенню будівлі.

У постановах Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі № 495/8889/13-ц (провадження № 61-9149св21), від 03 березня 2021 року у справі № 295/451/16-ц (провадження № 61-19450св18), Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 указано, що норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Позивач, звертаючись до суду із позовом, стверджував про технічну можливість виділення їй в натурі набутої у власність 1/2 частини спірного будинку, площа якої, як вона вважає, складає 68,00 кв. м. та складається з коридору 2-1, площею 7,3 кв.м.; сан. Вузла 2-2, площею 5,3 кв.м.; топкової 2-3, площею 2,7 кв.м.; передпокою 2-4, площею 9,2 кв.м.; житлової кімнати 2-5, площею 7,7 кв.м.; житлової кімнати 2-6, площею 7,2 кв.м.; житлової кімнати 2-7, площею 12,2 кв.м.; кухні 2-8, площею 11,9 кв.м., тамбура І, площею 4,5 кв.м.

Однак, звертаючись із позовом до відповідача, позивачка не підтвердила належними допустимими та достовірними доказами ті обставини, що за нею на праві власності зареєстроване майно, загальною площею, яка відповідає частці у праві спільної часткової власності з відповідачем і яку вона просить виділити їй при розподілі майна.

Щодо прав відповідача позивачем не надано у справу достатніх доказів зареєстрованих прав власності на це ж майно за відповідачем, клопотань про витребування таких доказів також заявлено не було. Неподання зазначених доказів унеможливлює розгляд справи судом у частині припинення права спільної часткової власності.

З урахуванням наведеного, оскільки позивачка в судові засідання не прибула, не надала суду доказів, з урахуванням яких суд міг би розглянути справу за наявними матеріалами, на підставі статей 279, ч.5 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 141, 223, 279 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про розподіл житлового будинку в натурі, припинення права спільної часткової власності - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 27.02.2025.

Суддя Марина МАРКОСЯН