Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Волкової Н.С.,

за участю секретаря Заїчко Д.Ю.,

представника позивача Лучинович І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Мошнівської сільської ради,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Лучинович Інну Віталіївну звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, у якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.01.2020 до 30.06.2024 у розмірі 90 272,50 грн; позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноша Золотоніського МУЮ Черкаської області за актовим записом №198. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини визначено - ОСОБА_5 .

У шлюбі в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.08.2011, справа №2-987/11 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 -розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено шлюбне прізвище - ОСОБА_5 .

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.07.2011 №2-988/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх доходів відповідача з 06.07.2011 до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи, що у відповідача повністю відсутній інтерес до дитини, позивач звернулась до Органу опіки та піклування Мошнівської сільської ради для надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав.

Згідно з високу Служби у справах дітей Мошнівської сільської ради, окрім іншого встановлено, що батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом. Не бачиться з сином, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до його внутрішнього світу.

Згідно з акта обстеження умов проживання дитини від 25.09.2024, в будинку, де позивач проживає з сином та членами сім`ї, чисто, затишно. Для дітей створено окремі кімнати зі спальними місцями та місцями для навчання, місцями для навчання та гри, продуктами харчування діти забезпечені, стосунки у сім`ї добрі та дружні.

Позивач окремо наголошує, що відповідач не виявив бажання з`явитись на засідання комісії органу опіки на піклування при вирішенні питання про доцільність його позбавлення батьківських прав, а у телефонному дзвінку з представникам органу опіки повідомив, що стосовно такого позбавлення не заперечує.

З урахуванням всіх обставин, Службою у справах дітей Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради сформовано висновок №286 від 15.10.2024 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Викладене, на думку позивача, свідчить про відсутність у відповідача зацікавленості до захисту свого контакту з дитиною, та вказує, що він особистим прикладом очевидно не може сприяти морально-етичному вихованню сина.

Обставини справи в їх сукупності свідчать, що ОСОБА_2 повністю ухиляється від виконання батьківських обов`язків в усіх сферах життя дитини, а отже, його позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам сина сторін.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції від 01.11.2011 відкрито виконавче провадження НОМЕР_7 за виконавчим листом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі №2- 988/2011 про стягнення аліментів з відповідача. Згідно з роз`яснення державного виконавця від 25.07.2024 №14931, довідки-розрахунку станом на 25.07.2024, довідки розрахунку від 15.06.2023, розмір заборгованості Відповідача за період з 01.11.2011 до 01.07.2024 становить 147 923,5 грн.

Позивач заявляє позовну вимогу про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з грудня 2019 року до червня 2024 року (дата останнього розрахунку державного виконавця станом на 25.07.2024), тобто період розрахунку з 01.01.2020 (з відповідною зміною початкового періоду кожного поточного платежу) до 30.06.2024.

Враховуючи, що відповідач не проявляє жодного інтересу до життя свого сина, а також має значну заборгованість зі сплати аліментів, позивач вимушена звернутись до суду з цим позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів та позбавити його батьківських прав.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 25.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

13 січня 2025 ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Лучинович Інну Віталіївну подала до Черкаського районного суду Черкаської області через систему «Електронний суд» заяву про виклик та допит свідків.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14.01.2025 року заяву представника позивача про виклик та допит в якості свідків задоволено. Закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень на зареєстроване місце проживання, в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій просив провести розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Мошнівської сільської ради, будучи належним чином повідомленим, про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Лучинович Інна Віталіївна позов підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні допитана як свідок в порядку ст.234 ЦПК України позивач ОСОБА_1 показала, що після розірвання шлюбу з відповідачем останній припинив піклуватись про їх дитину та втратив інтерес до його життя, не сплачує аліменти. Дитина є для нього чужою, як і відповідач є чужим для дитини. Жодного разу відповідач не виявляв бажання спілкуватися чи бачитися з дитиною, а син взагалі не має уявлення як батько виглядає. При цьому зазначила, що вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні відповідача з сином. При цьому син вважає батьком її теперішнього чоловіка - ОСОБА_7 , а останній бажає усиновити ОСОБА_3 .

В судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_8 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), зазначила, що вона є матір`ю теперішнього чоловіка позивача - ОСОБА_7 (свекрухою позивачки) та підтвердила, що відповідач життям неповнолітнього ОСОБА_3 не цікавиться, за час проживання її сина з позивачем, ОСОБА_2 не брав участі у вихованні та забезпеченні дитини, бажання щодо спілкування не виявляв. Також вказала, що жодного разу з 2012 року до ОСОБА_9 не приїздили, не телефонували ні батько, ні баба з дідом чи інші родичи по батьківській лінії, не виявляли бажання побачити його, а ОСОБА_9 не знає їх. Сама ж вона сприймає ОСОБА_9 як рідного онука, піклується про нього.

В судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_10 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) показала, що проживає в будинку напроти позивачки та є її сусідкою, з 2012 року жодного разу не бачила неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 . Також наголосила, що дитина має досить близькі стосунки з чоловіком позивача - ОСОБА_7 , а свекруха позивачки ОСОБА_8 , яка працює в дитячому дошкільному закладі, завжди водила ОСОБА_9 до садочку.

В судовому засіданні суд заслухав думку неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині вирішення позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, який повідомив, що батька він не пам`ятає, зв`язок з батьком повністю відсутній, з днем народження останній його ніколи не вітав та не цікавився його життям, жодної допомоги батько не надає, всім необхідним забезпечує його мати, а тому висловив свою думку щодо необхідності позбавлення його батька ОСОБА_2 батьківських прав.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.10.2008 року,11 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноша Золотоніського МУЮ Черкаської області (актовий запис №198), що підтверджується наданою копією. Після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про народження від 09.02.2024 року серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_6 , що підтверджується наданою копією.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.08.2011, справа №2-987/11 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 -розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено шлюбне прізвище - ОСОБА_5 .

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.07.2011 №2-988/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх доходів відповідача з 06.07.2011 до досягнення дитиною повноліття.

Згідно свідоцтва про народження від 05.07.2013 року серії НОМЕР_3 , ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_6 , що підтверджується наданою копією.

28 березня 2022 року між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (актовий запис №557), що підтверджується наданою копією. Після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_13 .

Згідно акта опитування сусідів від 31.10.2024 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 з 2013 року фактично проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом з членами своєї сім`ї: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 . ОСОБА_2 в будинку не проживає, не перебуває та не навідується.

Витягом №514/9754 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, зазначено що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 .

Випискою з погосподарської книги № 06 за 2016-2020 роки Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради зазначено, що за адресою: АДРЕСА_3 , власник домоволодіння - ОСОБА_8 , відомості про членів домогосподарства: син - ОСОБА_7 , невістка - ОСОБА_1 , внук - ОСОБА_3 , внук - ОСОБА_12 .

Сім`я проживає у будинку, що на праві приватної власності належить свекрусі позивача - ОСОБА_8 , що підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічного паспорта.

Згідно довідки-характеристики від 25.10.2024 №30/01-19, наданою закладом дошкільної освіти (ясла-садок) «Лісова казка» ОСОБА_3 в період з 04.09.2012 до 31.08.2015 відвідував ДНЗ «Лісова казка». За цей час батько дитини, ОСОБА_2 , до закладу не навідувався, дитячі заходи не відвідував, життям дитини у адміністрації та вихователів закладу не цікавився. Дитиною опікувалась її мати - ОСОБА_14 .

Згідно з довідкою від 09.09.2024 №90, виданою Мошнівським ліцеєм Мошнівської сільської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 9-А класі Мошнівського ліцею з першого класу по теперішній час. За цей час батько, ОСОБА_2 , участі у вихованні дитини не брав, школу не відвідував, навчальними досягненнями дитини не цікавився. Мати ОСОБА_1 систематично цікавиться навчанням сина, забезпечує його всім необхідним, бере активну участь у навчанні та вихованні дитини.

Позивач працює та отримує постійний дохід, що підтверджується довідкою про доходи від 09.09.2024 та довідкою форми ОК-5, за місцем проживання характеризується позитивно (довідка від 10.09.2024 №116/02- 19).

Згідно з довідкою від 10.09.2024 №116/02-19, виданою Виконавчим комітетом Мошнівської сільської ради, за час проживання в с. Мошни, ОСОБА_1 зарекомендувала себе чуйною, доброзичливою, відповідальною. Сільська рада компроментуючих матеріалів щодо неї не має.

Згідно висновку Служби у справах дітей Мошнівської сільської ради, окрім іншого встановлено, що батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом. Не бачиться з сином, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до його внутрішнього світу.

Згідно акта обстеження умов проживання дитини від 25.09.2024, в будинку, де позивач проживає з сином та членами сім`ї, чисто, затишно. Для дітей створено окремі кімнати зі спальними місцями та місцями для навчання, місцями для навчання та гри, продуктами харчування діти забезпечені, стосунки у сім`ї добрі та дружні.

З урахуванням всіх обставин, Службою у справах дітей Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради сформовано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Висновок затверджений рішенням Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради від 15.10.2024 №286.

З`ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав є обґрунтованими , з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» визначена охорона дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно з ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.

Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

На думку суду, позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьком та дитиною.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. 12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 байдуже ставиться до своєї дитини. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не сплачує аліменти на його утримання, що негативно впливає на фізичний розвиток, як складову виховання, не виявляє інтересу до внутрішнього світу тощо. Зазначені фактори в сукупності свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини та прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи, у судове засідання не з`явився, що свідчить про відсутність зацікавленості до захисту свого контакту з дитиною.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Зазначене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина.

Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді стягнення неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Тобто, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Неустойка стягується з особи, яка винна у простроченні сплати аліментів.

У постанові по справі № 362/4462/16-ц (Провадження № 61-10968св19) від 20 липня 2020 року Верховний Суду дійшов наступного висновку: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника».

Суд встановив, що відповідач не виконує рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дитини, має заборгованість, оскільки будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів не встановлено, таких доказів суду не надано, тому суд вважає, що ОСОБА_2 повинен понести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Зазначена правова позиція знайшла відображення в Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

В постанові по справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) від 03 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції від 01.11.2011 відкрито виконавче провадження НОМЕР_7 за виконавчим листом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі №2-988/2011, виконавче провадження і на даний час перебуває на примусовому виконанні в Тальнівському ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУЮ (м. Київ).

Згідно з роз`яснення державного виконавця №14931 від 25.07.2024 станом на 25.07.2024 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 10.07.2024 за період з 01.11.2011 по 01.07.2024 становить 147 923,50 грн, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

Згідно з довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.06.2023 ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 109 372,00 грн.

Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 25.07.2024 ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 147 923,50 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції від 14.08.2023 накладено штраф у розмірі 57 651 грн у межах виконавчого провадження НОМЕР_7.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, максимальний розмір пені має становити не більше 100 відсотків заборгованості.

Частиною 2 ст. 196 СК України передбачено, що у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання.

Відтак, максимальний розмір пені має становити 90 272,50 грн., а тому суд погоджується з наведеним позивачем порядком розрахунку пені.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають із ст. 196 СК України.

Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З урахуванням викладеного та оскільки відповідачем не надано жодних доказів щодо поважності причин прострочення сплати аліментів, а нарахований позивачем розмір пені не перевищує 100 відсотків заборгованості, що відповідає положенням ст. 196 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі вказаному позивачем, а саме 90 272,50 грн.

Таким чином позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2020 року до 30 червня 2024 року у розмірі 90 272,50 грн підлягають задоволенню.

Також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Мошнівської сільської ради - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 січня 2020 року до 30 червня 2024 року у розмірі 90 272,50 грн.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Роз`яснити, що згідно ч.ч. 1,3 ст. 169 СК України мати і батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав до досягнення дитиною повноліття.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий 7130 від 05.04.2022 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Мошнівської сільської ради, , місце знаходження: вул. Максима Преснякова, буд. 13, с. Мошни, Черкаський район, Черкаська область.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття по станови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Повний текст рішення виготовлено 24.02.2025.

Суддя: Н. С. Волкова