ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3069/24 Номер провадження 22-ц/814/551/25Головуючий у 1-й інстанції ДЯДЕЧКО І. І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар: Пєшков В.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року позивач ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Губину А.Ю., звернулась до суду з позовом, згідно вимог якого просить суд ухвалити рішення, яким :

визнати об`єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_1 автомобіль ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску;

в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя автомобіль ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску, залишити у власності ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 , на її користь грошову компенсацію в сумі 53 625, 00 гривень, що становить 1/2 вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль;

виділити у її власність наступне майно: телевізор Goldstar (2000 рік випуску), праску Tefal (2019 рік випуску), порохотяг Rowenta (2019 рік випуску), диван-софа (2014 рік випуску), тумбу із дзеркалом (2021 рік випуску), машинку пральну Whirlpool (2019 рік випуску), блендер Tefal (2022 рік випуску);

виділити у власність ОСОБА_1 наступне майно: прасувальну дошку (2010 рік випуску); вентилятор Grunhelm (2022 рік випуску); електроплитку Esperanse; поличку для взуття металева (2021 рік випуску); стіл журнальний (2018 рік випуску); бойлер Atlantic на 50 літрів (2016 рік випуску); піч мікрохвильову Samsung (2016 рік випуску);

стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені витрати у виді витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп., витрат по оплаті проведення оцінки майна в сумі 3 500 грн. 00 коп.

Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_1 , автомобіль ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини автомобіля ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску в розмірі 53625 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_2 наступне рухоме майно: телевізор Goldstar (2000 рік випуску), праску Tefal (2019 рік випуску), порохотяг Rowenta (2019 рік випуску), диван-софа (2014 рік випуску), тумбу із дзеркалом (2021 рік випуску), машинку пральну Whirlpool (2019 рік випуску), блендер Tefal (2022 рік випуску).

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_1 наступне рухоме майно: прасувальну дошку (2010 рік випуску); вентилятор Grunhelm (2022 рік випуску); електроплитку Esperanse; поличку для взуття металева (2021 рік випуску); стіл журнальний (2018 рік випуску); бойлер Atlantic на 50 літрів (2016 рік випуску); піч мікрохвильову Samsung (2016 рік випуску).

Скасовано арешт, накладений ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21.05.2024 на транспортний засіб ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті проведення оцінки майна в розмірі 3500 грн.

В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга тим , що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним дослідженням доказів по справі.

Зокрема , суд першої інстанції не звернув уваги на той факт , що в частині , а саме 2 500 доларів США , на купівлю спірного автомобіля було надано саме ОСОБА_1 а інші кошти 1 500 дол США були порівну сплачені позивачем та відповідачем при купівлі транспортного засобу ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску. Вказані обставини підтверджуються довідкою головного сервісного центру МВС від 27 липня 2024 року та від 30 липня 2024 року.

Проте вказані докази судом не були належно досліджені , у зв`язку із чим було прийнято рішення із невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зважаючи на вказане ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2024 року , та ухвалити нове в частині відшкодування варості автомобіля та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості автомобіля ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску. В іншій частині рішення залишити без змін.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Губини А.Ю. наійшов відзив на апеляційну скаргу у якому позивач просить рішення залишити без змін а скаргу без задовлення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

З свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 , виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 12.11.2016 Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області був зареєстрований шлюб, про що було складено відповідний актовий запис №1033.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, останніми у шлюбі було придбано майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме: телевізор Goldstar (2000 рік випуску), праска Tefal (2019 рік випуску), порохотяг Rowenta (2019 рік випуску), диван-софа (2014 рік випуску), тумба із дзеркалом (2021 рік випуску), машинка пральна Whirlpool (2019 рік випуску), блендер Tefal (2022 рік випуску); прасувальна дошка (2010 рік випуску); вентилятор Grunhelm (2022 рік випуску); електроплитка Esperanse; поличка для взуття металева (2021 рік випуску); стіл журнальний (2018 рік випуску); бойлер Atlantic на 50 літрів (2016 рік випуску); піч мікрохвильову Samsung (2016 рік випуску).

Відповідно до висновку №240530 про ринкову вартість рухомого майна від 30.05.2024, ринкова вартість вищезазначеного рухомого майна становить 24000 грн.

Згідно запропонованого позивачем варіанту поділу вищевказаного спільного майна подружжя, кожному зі сторін по справі виділяється майно в рівних частка, вартість якої становить 12000 грн.

Окрім того, як вбачається з витягу з Єдиногодержавного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, сформованого 09.05.2024,за відповідачем ОСОБА_1 19.10.2019 було зареєстровано право власності на автомобіль марки ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску.

Станом на 14.05.2024 ринкова вартість транспортного засобу становить 107250,00 грн, що підтверджено Висновком експерта №67 від 14.05.2024.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду у частині вимог щодо поділу автомобіля та відшкодування його вартості ОСОБА_2 , в іншій частині судове рішення відповідно до частини 1 статті 367ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 ЦК України)).

Відповідно до частин першої, другої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.

Згідно з частинами першою, другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Стаття 60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи приписи статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Головними принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові, а в разі, якщо на тому наполягає відповідач, - для відхилення його заперечень проти позову. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При ухваленні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а вразі недосягнення згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статями 60,70 СК України,статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів враховує, що суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що спірне майно, а саме: транспортний засіб ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску , сторонами придбано під час шлюбу за спільні кошти, спільною працею, тому воно є спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з вимогами про поділ майна подружжя ОСОБА_2 просила стягнути на свою користь з ОСОБА_1 компенсацію вартості частки автомобіля марки ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано за останнім.

На підтвердження вартості автомобіля ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 надала Виснвок експерта №67 про вартість автомобіля у розмірі 107 250 грн.

Зважаючи на встановлений процесуальним законодавством України принцип диспозитивності цивільного судочинства та ненадання відповідачем інших, альтернативних доказів з приводу придбання під час шлюбних відносин спірного автомобіля частково за кошти, що належали особисто відповідачу та доказів вартості вищевказаного майна, у суду були відсутні правові підстави для відхилення представлених позивачем ОСОБА_2 доказів з цього приводу.

Доказів на спростування указаного позивачем розміру дійсної вартості спірного автомобіля відповідачем ОСОБА_1 на час розгляду справи судом першої інстанції не надав.

Враховуючи вищенаведені обставини, принцип розподілу майна подружжя в натурі та фактичний порядок користування цим майном, а також межі заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав стягнути на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці вартості частки у праві спільної власності на цей автомобіль у розмірі 53 625 гривень з ОСОБА_1 в користуванні якого вказаний автомобіль залишиться.

Отже, судом першої інстанції в цій частині не допущено порушень норм матеріального та процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в цій частині. У зв`язку із вказаним , рішення суду в цій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у оскаржуваній частині є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 , 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2024 року залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов