_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/620/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сопової А.Є.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким розірвати Договір позики №1 від 01.03.2023 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за Договором позики №1 від 01.03.2023 року у загальному розмірі 141 364,53 дол. США (за курсом НБУ, станом на 21.10.2024 року, 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 5 828 572,66 грн), з яких 123 978,00 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 р. 1 дол. США = 41,2308 гр. становить 5 111 712,12 грн) заборгованість за основним боргом та 17 386,53 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 р. 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 716 860,54 грн) нараховані та не сплачені відсотки.

Свої вимоги мотивував тим, що 01.03.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики №1 від 01.03.2023 року. За умовами договору позики позивач надала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 123 978 дол. США. Грошові кошти передані позичальнику до підписання Договору позики (п.1 Договору позики). За умовами договору позики, відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в повному обсязі до 31.12.2024 року. За користування грошовими коштами, відповідач зобов`язався сплачувати позивачу відсотки в розмірі 10% річних від неповернутої суми (п.1 Договору позики), які повинні сплачуватись щомісячно до 31 числа кожного наступного місяця. Зазначає, що наприкінці травня 2023 року (точної дати позивач не пам`ятає) відповідач передав позивачу грошові кошти в сумі 3000 дол. США, в якості сплати відсотків за 3 місяці, про що позивачем була надана розписка відповідачу. Після зазначеної сплати, яка відбулася в травні 2023 року, відповідач не здійснював ані повернення тіла позики, ані сплати відсотків, чим порушив умови п.1 Договору позики.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконав умови договору, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду 28 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 03.12.2024 року на 10.00 год.

Одночасно з подачею позовної заяви, позивач надала заяву, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , а саме квартиру АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100.

Ухвалою суду від 28.10.2024 року заяву позивача ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Вжито по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, заходи забезпечення позову. Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , а саме квартиру АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100.

11.11.2024 року до канцелярії суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов Відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити. Зазначав, що постійно повертав кошти, які ОСОБА_2 то отримувала, то не отримувати особисто, просила передати кошти через своїх знайомих. Стверджує, це було зроблено навмисно, щоб потім зазначити про неповернення боргу. Зазначав, що договір позики готувала ОСОБА_2 разом зі своїм адвокатом. Тому вона внесла в договір усі вимоги, що їй подобаються, але погіршують положення ОСОБА_3 . В дійсності кошти були отриманні значно раніше (ще до початку бойових дій), при переданні будь-які розписки, договори не укладалися, оскільки ОСОБА_2 є близькою дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_5 . Зазначає, що кошти в основному потрібні були для ОСОБА_5 , тому письмово позика не оформлялася, оскільки ОСОБА_2 довіряла. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розлучилися, на даний час в суді розглядаються справи щодо розподілу спільного майна подружжя. ОСОБА_3 , як порядна людина, підписав договір позики, що надала ОСОБА_2 , значно пізніше, незважаючи на те, що кошти були отримані ще у 2012 році, витрачені як на його користь (частина), так і на користь ОСОБА_5 (в основному на її користь). На протязі вже п`яти місяців ОСОБА_3 намагається отримати від ОСОБА_2 розписку про отримання коштів про повернення боргу, але марно. ОСОБА_3 розписку неодноразово посилав ОСОБА_2 електронною поштою, за допомогою мобільного телефону, щоб остання підписала, чим підтверджує отримання коштів на погашення займу, остання по телефону заявляла, що вона не отримала розписку, просила в черговий раз направити розписку. Від особистої зустрічі ОСОБА_2 відмовлялася. В комп`ютері ОСОБА_3 збереглися зазначені відправлення з датою і адресою відправлення. Жодного разу ОСОБА_2 не надала письмовій відповіді про згоду з таким розрахунком або відмовою від даних, що зазначені в розписці. Зазначав, що у нього є дві розписки від 23 березня 2023 року та від 09 червня 2023 року про отримання ОСОБА_6 4 100 доларів США та 5 000 доларів США відповідно для передачі ОСОБА_2 в якості погашення боргових зобов`язань по договору позики від 01 березня 2023 року. Відтак, тільки за цими розпискам ОСОБА_2 отримала 9 100 доларів США, а з урахуванням 3 000 доларів США (що визнані нею) - 12 100 доларів США. Відповідач вважає, що він погасив заборгованість за відсотками, оскільки їх сплатив. З таких підстав відсутня підстава для розірвання договору позики. Зазначає, що також сплатив частину основного боргу. Для встановлення розміру основного боргу, необхідно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 провести звірку розрахунки по договору позики. ОСОБА_2 ухиляється від проведення звірки розрахунків, до суду надає завідомо недостовірну інформацію. Строк дії договору позики до 31 грудня 2024 року. Тому ОСОБА_3 виконує свої зобов`язання по договору після проведення усіх розрахунків, складання акту звірки. Розрахунки заборгованості припущення позивача і вона передчасно звернулася до суду з цим позовом.

18.11.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій він просив розірвати Договір позики №1 від 01.03.2023 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за Договором позики №1 від 01.03.2023 року у загальному розмірі 134 314,88 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 р. 1 дол. США =41,2308 грн. становить 5 537 909,95 грн.) з яких 117 899,58 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 р. 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 4 861 094,00 грн.) - заборгованість за основним боргом та 16 415,30 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 р. 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 676 815,95 грн.) - нараховані та не сплачені відсотки.

18.11.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшла Відповідь на відзив на позовну заяву.

26.11.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 надійшло клопотання про продовження процесуального строку, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, заява про виклик свідка в порядку ст. 93 ЦПК України.

У зв`язку з відсутністю електроенергії, підготовче судове засідання було відкладено до 25.12.2024 року до 10.00 год.

Підготовче судове засідання, призначене на 25.12.2024 року до 10.00 год. було відкладено до 17.01.2025 року до 10.30 год.; визнано явку позивача обов`язковою.

Протокольною ухвалою суду від 17.01.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті у судове засідання на 04.02.2025 року на 14.00 год.

27.01.2025 року на електронну пошту суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи, з якими він ознайомився 28.01.2025 року, про що свідчить його особиста розписка.

04.02.2025 року на електронну пошту суду від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 судове засідання, призначене на 04.02.2025 року було відкладено до 25.02.2025 року до 09.45 год.

25.02.2025 року на електронну пошту суду від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 , у судовому засіданні, призначеному на 25.02.2025 року, позовну заяву підтримала частково, просила не розглядати позовні вимоги щодо розірвання Договору позики №1 від 01.03.2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки строк дії договору закінчився. Решту позовних вимог, викладених в заяві про зменшення позовних вимог від 18.11.2024 року, підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 , у судові засідання, що призначалися на 04.02.2025 року та 25.02.2025 року не з`явилися, про час та місце їх проведення повідомлені належним чином. Зважаючи, що клопотання про відкладення розгляду справи не містять доказів хвороби ОСОБА_3 , відповідач та його представник двічі не з`явилися у судові засідання та звачаючи на тривалий розгляд справи, на чому наголошувала представник позивача, суд вважає, що при викладених обставинах можливо розглянути справу у відсутності відповідача та його представника.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

У судовому засіданні встановлено що, 01.03.2023 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики №1 від 01.03.2023 року.

За умовами договору позики позикодавець надала позичальнику в борг грошові кошти в сумі 123 978 дол. США. Грошові кошти передані позичальнику до підписання Договору позики (п.1 Договору позики). За умовами договору позики, позичальник зобов`язався повернути грошові кошти в повному обсязі до 31.12.2024 року.

За користування грошовими коштами позичальник зобов`язався сплачувати позикодавцю відсотки в розмірі 10% річних від неповернутої суми (п.1 Договору позики), які повинні сплачуватись щомісячно до 31 числа кожного наступного місяця.

У пункті 12. Договору сторони визначили, що у разі, коли позикодавець не може прийняти часткову, або відсотки, або повну суму позики від позичальника з будь-яких приводів, для якісного виконання вимог цього договору позичальником встановлюється довірена особа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документ, що посвідчує особу, паспорт № НОМЕР_3 від 11.02.2019 року, виданий 5116, яка вправі діяти в рамках цього договору на користь позикодавця.

Відповідно до Розписки від 26.03.2023 року ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 4100 дол. США відповідно до договору №1 від 1 березня 2023 року.

Відповідно до Розписки від 09.06.2023 року ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 5000 дол. США в якості погашення боргу перед ОСОБА_2 за договором №1 від 1 березня 2023 року. В подальшому відповідач не здійснював ані повернення тіла позики, ані сплати відсотків, чим порушив умови п.1 Договору позики.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про будь-які інші виплати на користь позивача, оскільки на їх підтвердження не надано жодного доказу.

Суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_2 відмовлялась надавати розписку про отримання коштів і винна в порушенні умов договору. Відповідач у відзиві називає розпискою складений ним акт взаєморозрахунків, який доданий до відзиву під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Вказаний документ не є належним доказом, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування. З вказаного документу не вбачається, що він стосується укладеного між сторонами Договору позики №1 від 01.03.2023 р., він містить перелік платежів за 2022 рік, тобто ще до укладання договору позики, відтак, не стосується предмету доказування та взагаллі ніким не підписаний.

Проєкт розписки, наданий відповідачем не є доказом здійснення цих платежів за договором від 01.03.2023 року.

Згідно з ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно якого: дата укладання договору позики 01.03.2023 року, розмір позики 123 978,00 дол. США. Відповідно до пункту 1. Договору позики позичальник щомісячно (до 31 числа кожного наступного місяця) виплачує позикодавцю 10% річних від неповернутої суми боргу. Відповідно до розписки від 26.03.2023 року позичальник повернув позикодавцю грошові кошти у розмірі 4100 дол. США. Відтак, неповернута сума боргу зменшилась до 119 878,00 дол. США (123 978,00 дол. США - 4100 дол. США).

У період з 01.03.2023 р. по 31.05.2023 р. позичальник мав сплатити відсотки у розмірі 3 021,58 дол. США із розрахунку 119 878,00 х 10 % х 92 : 365 : 100.

Відповідно до розписки від 09.06.2023 року позичальник повернув позикодавцю грошові кошти у розмірі 5000 дол. США. Відтак, позичальником сплачено нараховані відсотки у період з 01.03.2023 року по 31.05.2023 року у розмірі 3 021,58 дол. США та частково повернуто основну суму заборгованості у розмірі 1 978,42 дол. США (5000 дол. США 3 021,58 дол. США).

Таким чином з 01.06.2023 року розмір основної заборгованості складає 117 899,58 дол. США (119 878,00 дол. США 1 978,42 дол. США).

Будь-яких інших погашень боргу позичальник не здійснював.

Таким чином, у період з 01.06.2023 року по 21.10.2024 року позичальник мав сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 16 415,30 дол. США, а саме: у період з 01.06.2023 року по 31.12.2023 рік позичальник мав сплатити відсотки у розмірі 6 912,47 дол. США із розрахунку 117 899,58 х 10 % х 214 : 365 : 100; у період з 01.01.2024 року по 21.10.2024 рік позичальник мав сплатити відсотки у розмірі 9 502,83 дол. США із розрахунку 117 899,58 х 10 % х 295 : 366 : 100.

Враховуючи наведене, станом на 21.10.2024 рік, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором позики складає 134 314,88 дол. США, з яких 117 899,58 дол. США заборгованість за основним боргом та 16 415,30 дол. США нараховані та не сплачені відсотки.

Станом на дату розрахунку 21.10.2024 рік, згідно курсу НБУ (1 дол. США =41,2308 грн), розмір заборгованості у гривневому еквіваленті складає 5 537 909,95 грн., з яких 4861094,00 грн. заборгованість за основним боргом та 676815,95 грн. нараховані та не виплачені відсотки.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики №1 від 01.03.2023 року у розмірі 134 314,88 дол. США.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позовних вимог до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 15140 гривень.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 16, 611, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 76-81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість за Договором позики №1 від 01.03.2023 року у розмірі 134 314,88 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 року 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 5 537 909,95 грн.), що складається з: 117 899,58 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 року 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 4 861 094,00 грн.) - заборгованість за основним боргом та 16 415,30 дол. США (за курсом НБУ станом на 21.10.2024 року 1 дол. США = 41,2308 грн. становить 676 815,95 грн.) - нараховані та не сплачені відсотки.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у сумі 15140 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Куриленко