Справа № 303/4338/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стегура Наталія Романівна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Кость В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки майна в натурі

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення частки майна в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є співвласником 1/2 магазину офісу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2010. Спірний об`єкт нерухомості зареєстровано за двома співвласниками. Позивач, як власник, вправі окремо користуватися приміщеннями магазину-офісу, господарськими будівлями та спорудами, що належить йому, а саме: частина приміщення, що становить 55,10 м2., та мощення І.

Відповідач повністю користується 1 поверхом даного приміщення, на якому займається підприємницькою діяльністю він та його сім`я, та отримує кошти від оренди 1/2 частини другого поверху. Між сторонами була домовленість про сплату орендної плати, але відповідач не виконує своїх зобов`язань. Добровільно між ними не досягнуто згоди щодо виділу часток будинку в натурі.

Згідно висновку КП «ММБТІ та ЕО» щодо технічної можливості поділу нерухомого майна вбачається, що можливо провести поділ приміщення, таким чином, що утвориться склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх майна по АДРЕСА_2 у вигляді: приміщення №1, загальною площею - 55,10 м2, та приміщення №2 загальною площею - 55,10 м2 з влаштуванням перегородок та окремого входу.

Крім того, при переході права власності на 1/2 частині приміщення по договору купівлі-продажу магазину-офісу позивач, як співвласник, набув право власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості. Під час оформлення договору купівлі-продажу між сторонами не виникло жодних заперечень та зауважень по даному питанню. На даний час відповідач відмовляється у добровільному порядку оформити право власності на 1/2 земельної ділянки, кадастровий номер: :01:005:0117, загальною площею 0,0152 га.

З урахуванням вищенаведеного ОСОБА_1 просив суд виділити йому в натурі частини магазину-офісу за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 55,10 кв.м. та земельної ділянки розміром 0,0056 га, на якій розташовано Приміщення №1;

- встановити перегородку в магазині-офісі, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 рівно по середині приміщення вертикально на першому та мансардному поверхах за рахунок сторін в рівних частинах;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частину магазину-офісу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 110,20 кв.м. та земельну ділянку кадастровий номер: :01:005:0117, загальною площею 0,0112 га.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стегура Н.Р., подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування скарги вказує на те, що експертом необґрунтовано надано висновок щодо неможливості поділу спірного приміщення, не запропоновано можливі варіанти поділу приміщення. Крім того, щодо поділу земельної ділянки взагалі не здійснено посилання на будь-які дані, норми та не зазначено причину неможливості виділення земельної ділянки.

Просить суд не враховувати вище зазначені висновки експертизи у зв`язку із тим, що експертом не розглядалося питання зміни планування приміщення, встановлення перегородок тощо. У даному висновку чітко зазначено, що експерт розглядав тільки поділ об`єкта по 1/2 ідеальній частці в межах будівлі існуючого планування. Отже, виходячи із вище зазначеного вбачається, що експертом не враховано можливість проведення перепланування, не запропоновано варіанти поділу із переплануванням приміщення, що не відповідає позовним вимогам та вимогам ухвали суду про призначення експертизи.

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ковальчук О.В., подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційного скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Зазначає, що судом першої інстанції досліджено надані позивачем докази та таким надана правова оцінка. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами щодо технічної можливості виділення в натурі йому частки приміщення та земельної ділянки.

Посилання позивача на неправильність висновку експерта є безпідставним, так як саме позивачем було запропоновано питання експерту.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, вважає що така не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно з даними Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.04.2010 №25958279 (а.с. 10) ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частки приміщення магазину-офісу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.04.2021 №252136353 вбачається, що Приміщення на праві спільної часткової власності належить сторонам по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Дані Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.04.2021 № НВ-021 свідчать про те, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0112 га, кадастровий номер :01:005:0117, адреса: АДРЕСА_3 .

З метою визначення технічної можливості виділу позивачу 1/2 частки Приміщення та розподілу Земельної ділянки за клопотанням представника позивача на підставі ухвали суду від 12 жовтня 2021 року призначено комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу.

Згідно з даними Висновку реальний розподіл будівлі магазину-офісу за адресою: Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Свято-Михайлівська, 14А відповідно по 1/2 та 1/2 ідеальних часток в межах будівлі магазину-офісу (існуючого планування) з влаштуванням повноцінних двох частин будівлі магазину-офісу з ізольованими входами у відповідності до державних будівельних вимог технічно неможливо; з урахуванням розмірів земельної ділянки та її забудови, визначити варіанти поділу земельної ділянки площа якої складає 0,0112 га між двома співвласниками по 1/2 частині не надається можливим.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтями 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша-третя статті 358 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18), від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15 (провадження № 61-26178св18), від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20).

Завданням суду при розгляді такої категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності.

Розглядаючи спір, який виник у цій справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Помилковими є доводи ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно визнав недостатніми надані ним докази, які підтверджують можливість виділу частки із майна, що є спільною частковою власністю.

Так, суд першої інстанції вірно послався на те, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами технічної можливості виділення в натурі йому частини приміщення магазину загальною площею 55,10 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0056 га.

Доводи апелянта про те, що експертом при складанні висновку від 12.09.2022 №1016/1017 не досліджено можливості поділу спірних об`єктів нерухомості шляхом зміни планування на увагу не заслуговують з тих підстав, що судовий експерт встановивши неможливість поділу магазину-офісу до якого застосовуються підвищені вимоги до техніки безпеки, тому і не виникало в останнього необхідності у встановленні можливості зміни планування магазину-офісу. Щодо розподілу цілісного об`єкта по вертикалі то такий неможливий, тому, що несуча стіна знаходиться не по середині даної будівлі. Крім цього, така вимога не заявлена позивачем, а прохальна частина позовної заяви містить тільки вимогу щодо виділення позивачу частки Приміщення та Земельної ділянки та встановлення перегородки рівно по середині приміщення вертикально на першому та мансардному поверхах, що експертом визначено як неможливе бо не буде відповідати вимогам будівельних норм.

На підтвердження можливості виділу частки в натурі позивачем надано висновок щодо технічної можливості поділу нерухомого майна від 14 січня 2021 року №10 складений КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тож, аналіз висновку за №10 від 14.01.2021 щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, що позивачем, свідчить про те, що він є неповним, проведений без дослідження об`єкту виділу та не містить жодного нормативного обґрунтування щодо можливості поділу Магазину-офісу з урахуванням державних будівельних норм, а отже, не є належним і допустимим доказом технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Інших належних і допустимих доказів про можливість виділу в натурі частки із спірного об`єкта нерухомого майна, яка відповідає вимогам закону, позивач не надав, а матеріали справи таких не містять.

З огляду на вищезазначене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому її належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стегура Наталія Романівна, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2022 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 25 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді :