Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1060/24

24 лютого 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Чорній К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 04 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1003. У шлюбі народилися дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Через різні погляди на життя у них часто виникали непорозуміння та суперечки, між ними зникло почуття любові. Така ситуація призвела до того, що вони припинили спільне проживання і на даний час кожен з них живе окремим життям та власними інтересами, шлюб існує формально, подружніх відносин не підтримують. Зазначає, що примирення з відповідачем неможливе, подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Вважає, що шлюб носить формальний характер, що дає підстави для його розірвання.

У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала, просила шлюб розірвати.

Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

За клопотанням відповідача, суд зупиняв провадження по справі та надавав сторонам термін для примирення. Однак позивачка своїх вимог за результатами вжитих заходів не змінила.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Позивачка та відповідач є громадянинами Азейбарджану. Обоє відповідно до тимчасових посвідок на проживання мають право на безстрокове проживання на території України. Тому суд вирішує позовні вимоги керуючись положеннями Закону України "Про міжнародне приватне право", Сімейного кодексу України, а також застосовує ч.2 ст. 496 ЦПК України, яка визначає, що іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України.

Згідно ст.2 Закону України "Про міжнародне приватне право", цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, в тому числі питань визначення застосовуваного права.

В силу вимог ст.55 Закону України «Про міжнародне приватне право», право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу.

Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Відповідно до ст.63 цього Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, що діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про міжнародне приватне право», вибір права, передбачений частиною другою статті 60 та статтею 61 цього Закону, має бути здійснений у письмовій формі або явно випливати з умов шлюбного договору.

Згідно вимог ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», у випадках, передбачених законом, учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Оскільки і позивач і відповідачка мають зареєстроване постійне місце проживання в Україні, погодились на розгляд справи компетентним судом України, то суд вважає, що до питання припинення шлюбу можуть бути застосовані норми Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1003. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .Шлюбні стосунки між сторонами припинені і шлюб існує формально, його збереження суперечить інтересам позивачки. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що шлюб слід розірвати. Позивачка наполягає на тому, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Примирення між сторонами не відбулось, попри те, що суд за клопотанням відповідача неодноразово надавав йому можливість ініціювати це питання.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звертатися до суду для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України ).

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб обґрунтовується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу як права на шлюб, так і права на розірвання шлюбу, запобігає порушенню прав людини та можливій ??дискримінації. Право на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має реалізуватися через принципи справедливості, добросовісності та розумності, як універсальних заходів регулювання сімейних відносин, що передбачено ст.7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч.2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З пояснень позивачки суд встановив, що відповідач знехтував сімейними цінностями, що призвело до припинення шлюбних відносин. Позивачка, яка проявила волю до припинення шлюбних стосунків, не бажає їх відновлення. Вжиті судом заходи до примирення сторін не призвели до налагодження сімейних стосунків. Тому, виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що шлюб слід розірвати.

На підставі наведеного, ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.206, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 04 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1003.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.М. Битківський