Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 р. Справа № 597/1023/24

Заліщицький районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Торської І.В.

з участю секретаря Лопушняк З.П.

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заліщики цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову представник позивача - адвокат Кульгавець С.М. вказав, що позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано 10.12.2020 року рішенням Заліщицького районного суду. У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька: ОСОБА_5 . Дочка сторін зареєстрована та проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Рішеннями органу опіки та піклування Товстенської селищної ради №1372 від 30.11.2022 року та виконавчого комітету Товстенської селищної ради №315 від 12.12.2022 року місце проживання доньки позивача та відповідачки визначено за батьком - ОСОБА_1 . Відповідно до судового наказу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16.02.2022 року №597/156/22 з відповідачки стягуються аліменти на утримання доньки, оскільки такі в добровільному порядку не сплачувались та наявна заборгованість по оплаті аліментів в сумі 20793,75 грн. Позивач вказує, що ОСОБА_4 не належно виконує свої батьківські обов`язки, не приймає участі у вихованні дочки, ні матеріально, ні морально, в той час як остання потребує матері у своєму житті, однак її ласки, любові турботи та опіки від ОСОБА_4 не отримує. Пасивна поведінка відповідачки, відсутність будь якого спілкування та контактів з дочкою, байдуже ставлення до її дочки, до її розвитку, життя та здоров`я, свідчить про не бажання бути матір`ю. Дитина перебуває під опікою та на утриманні батька. Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно її доньки. Все вищенаведене є підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 23.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Представником відповідачки ОСОБА_4 адвокатом Голоден О.М. було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідачка позов не визнає, вважає його безпідставним з огляду на неправдивість тверджень позивача щодо неналежного виконання відповідачкою батьківських обов`язків щодо доньки, просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що позивач разом зі своїми батьками з часу розлучення з відповідачкою перешкоджає ОСОБА_4 бачитися з дитиною та приймати участь у її вихованні. ОСОБА_4 приїжджала по місцю проживання доньки, однак, позивач та його батьки виганяли її з подвір`я, що зводило її зустрічі із дочкою нанівець. На неодноразові дзвінки з метою домовитись про зустрічі із дочкою, позивач не відповідав. Відповідачка намагалась зустрітись із дочкою в дошкільному закладі «Дзвіночок», однак вихователем в такій зустрічі було відмовлено у зв`язку із забороною бабусі допускати матір до доньки. Щодо матеріального забезпечення доньки, вказує, що у відповідачки довгий період часу було складне матеріальне становище, що і зумовило наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки. Однак, з квітня 2022 року відповідачка офіційно працевлаштована, працює на двох посадах у приватного підприємця, сплачує аліменти та станом на день розгляду справи погасила всю заборгованість. Рішення органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дитини вважає необґрунтованим, прийняте однобічно та поверхнево, без належного та повного дослідження всіх обставин справи. Вважає, що жодного факту нехтуваннями відповідачкою своїми батьківськими обов`язками по відношенню до своєї дочки - ОСОБА_6 в позовній заяві позивачем не наведено. Жоден доказ представлений до позовної заяви не може служити підґрунтям для застосування судом такого крайнього заходу впливу.

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 17.09.2024 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кульгавець С.М. позов підтримують в повному обсязі, просять задоволити та позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Представник позивача додатково зазначив, що ОСОБА_4 не належно виконує свої батьківські обов`язки, не приділяє уваги вихованню доньки, не забезпечує належних умов проживання, з 2022 року матеріально не допомагала, не цікавиться її життям, здоров`ям. Донька перебуває під опікою та на утриманні батька. Щодо твердження відповідачки про намір позивача позбавити її батьківських прав - уникнення від мобілізації позивача, такі твердження є не правдивими, оскільки позивач має відстрочку від мобілізації по місцю праці. Крім того, представник позивача вказав, що погашення заборгованості по аліментах відповідачки під час розгляду справи, зумовлена зняттям заборони виїзду за межі кордону України.

Відповідачка та її представник адвокат - Голоден О.М. позов не визнали, просять відмовити у його задоволенні за безпідставністю позовних вимог з підстав та мотивів викладених у відзиві та поясненнях наданих в судовому засіданні. Відповідачка додатково зазначила, що хоче бачитись з донькою та приділяти їй материнську увагу, однак позивач та його батьки вживають усіх заходів щодо не надання їй такої можливості. З метою уникнення травматизації дитини, вона не зверталась в жодний відповідний орган у зв`язку з перешкодами у побаченні з донькою. Представник вказав, що під час вирішення питання про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, комісія не врахувала її думки про відсутність таких підстав, прийняла рішення поверхнево та не задоволила її прохання про перенесення даного засідання для надання можливості ознайомитись із матеріалами справи. Крім того вважають, що дійсною причиною позбавлення матері дитини батьківських прав, є спроба уникнення позивача від мобілізації. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської в судове засідання не з`явився. Під час підготовчого розгляду справи подав суду заяву про слухання справи у його відсутності. При винесенні рішення по даній справі покладається на думку суду.

Вислухавши учасників судового процесу, свідків, які були допитані в ході розгляду справи, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав, передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав як винятковий захід, є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 51).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг вказувати про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (HUNT c. UKRAINE), заява № 31111/04, пункти 57, 58).

Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною.

Верховний Суд зазначає, що з огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання.

Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позбавлення батьківських прав скасовує зв`язок одного з батьків з дитиною і позбавляє його всіх батьківських прав щодо неї, у тому числі права на контакт. Поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням ( рішення ЄСПЛ від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії» (Haddad v. Spain), заява № 16572/17, пункт 54).

У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява N 39948/06, пункт 49, ЄСПЛ зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Позбавлення особи батьківських прав є особливо далекосяжним заходом, який позбавляє одного з батьків сімейного життя з дитиною, і не відповідає меті їх возз`єднання. Ця сфера особливо потребує захисту від свавільного втручання (рішення ЄСПЛ від 08 січня 2013 року у справі «S.S. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 96).

Позбавлення одного з батьків батьківських прав щодо дітей є втручання у його право на повагу до сімейного життя, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням, якщо воно не здійснюється «відповідно до закону», не переслідує одну із законних цілей згідно з пунктом 2 статті 8 і може вважатися необхідним у демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2015 року у справі «Йованович проти Швеції» (Jovanovic v. Sweden), заява № 10592/12, пункт 74, від 08 січня 2013 року у справі «С. С. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 79).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження № 61-13923св23).

Верховний Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

В даній справі судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 10 грудня 2020 року рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 04.01.2019 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являються ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Органом опіки і піклування Товстенської селищної ради, 30.11.2022 року рішенням №1372 та рішенням №315 від 12.12.2022 року Виконавчого комітету Товстенської селищної ради - місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено біля батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №964/02-05 від 13.05.2024 року та акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 №58 від 18.11.2022, донька ОСОБА_5 зареєстрована та проживає разом з батьком в АДРЕСА_1 . Крім того, за вказаною адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07.12.2021 року, ОСОБА_4 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинковолодінні АДРЕСА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який виданий у ВП НОМЕР_3, заборгованість боржника - ОСОБА_4 станом на квітень 2024 року складає 20 793,75 грн, однак згідно оригіналів квитанцій про переказ готівки №32 та №53 від 31.10.2024 року, ОСОБА_4 погашено заборгованість шляхом переказу грошових коштів - Борщівський відділ ДВС у Чортківському районі в сумі 20 793,80 грн. та 3560,00 грн.

Згідно довідки №2 від 14.05.2024 року, яка видана закладом дошкільної освіти «Дзвіночок», мати ОСОБА_5 контакту із адміністрацією закладу не підтримує. Дитину до закладу приводить та забирає батько, який відвідує збори, проводить оплату за харчування ЗДО.

Такий доказ позивача суд оцінює критично, оскільки, не є беззаперечним обов`язком матері відвідувати дошкільний заклад, який відвідує дитина.

Рішенням Виконавчого комітету Товстенської селищної ради №130 від 25.06.2024 року, виходячи із матеріалів справи, з урахуванням думки обох батьків, виходячи із інтересів дитини, затверджено висновок №14 від 20.06.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стосовно її малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки, мати вихованням та розвитком своєї малолітньої дитини не займається, не цікавиться її станом здоров`я, не приносить жодних гостинців, продуктів харчування, одягу, засобів гігієни, тобто зовсім не приділяє уваги дочці. В обґрунтування даного висновку, в тому числі взято до уваги - довідку №112 від 15.05.2024 року, яка видана на підставі свідчень свідків, про те, що ОСОБА_1 зареєстрований, проживає і виховує свою дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 сам за адресою: АДРЕСА_1 , а також заяви свідків - ОСОБА_9 від 27.04.24, ОСОБА_10 від 27.04.24, ОСОБА_11 від 27.04.24 які надані Службі у справах дітей Товстенської селищної ради.

Згідно протоколу індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_5 , проведений 13.09.2024 року надано висновки, що ОСОБА_6 повноцінно розвивається зі сформованою прив`язаністю до батька - ОСОБА_1 . Емоційний зв`язок з матір`ю ОСОБА_12 - відсутній.

Суд критично оцінює даний доказ, оскільки відсутність емоційного зв`язку між малолітньою 5-ти річною дитиною та її матір`ю, що є результатом відсутності сталого спілкування, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Згідно довідки №211 від 22.02.2022 року, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту про фактичне місце проживання без реєстрації від 21.06.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки №4 від 05.07.2024 року видана ФОП ОСОБА_13 , ОСОБА_4 з 15.04.2022 року по теперішній час працює на посаді продавець.

В судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що проживає в с.Нагіряни та являється односельчанином з позивачем. Йому відомо, що з 2020 року сторони не проживають разом. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 деякий час приїжджала до доньки, однак протягом останніх 1,5 року не навідується до останньої. Дитина проживає з батьком, який і займається її вихованням.

Свідок ОСОБА_10 , суду пояснила, що також проживає в с.Нагоряни та являється сусідкою позивача. ОСОБА_4 не бере участі у вихованні своєї доньки. ОСОБА_5 проживає зі своїм батьком, бабусею та дідусем. З 2020 року сторони не проживають разом, протягом 2-х років ОСОБА_4 приїжджала час від часу до доньки. Під час зустрічей не чула сварок чи непорозумінь. Вже більше 1,5 року відповідачка до дитини не навідується.

Покази свідків суд оцінює критично, оскільки, вони зацікавлені у вирішенні спору в користь сторони, щодо якої надавали свідчення.

З наданих позивачем доказів суд не встановив свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, абсолютної байдужості матері до дитини, фактів заподіяння шкоди дитині, або того, що вона становить загрозу для здоров`я та розвитку доньки.

Посилання у висновку органу опіки і піклування від 20.06.2024 року, як на підстави позбавлення батьківських прав, про те, що матір не надає жодної матеріальної допомоги для забезпечення доньки, не приносить жодних гостинців, продуктів харчування, одягу, засобів гігієни, не підтверджені матеріалами справи та суперечать самій мотивації висновку, в якому зазначено, що мати сплачує аліменти на утримання доньки.

Судом не встановлено, що відсутність зав`язків між матір`ю і дитиною була спричинена власною бездіяльністю і пасивністю відповідачки.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо.

З огляду на вказане втручання у право відповідачки на повагу до сімейного життя, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції не відповідає критерію «відповідно до закону», немає необхідності оцінювати його на предмет відповідності іншим критеріям.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20.

У своїй практиці ЄСПЛ керується тим, що необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки між батьками і дітьми та, якщо це доречно, «відновити» сім`ю (рішення від 10 січня 2017 року у справі «КацперНоваковський проти Польщі» (KacperNowakowski v. Poland), заява № 32407/13, пункт 75).

Держава має позитивні зобов`язання сприяти возз`єднанню сім`ї (рішення ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «СтрандЛоббен та інші проти Норвегії» (STRAND LOBBEN AND OTHERS v. NORWAY), № 37283/13, пункт 209).

ЄСПЛ у рішенні від 25 лютого 2020 року у справі «Ю. І. проти Росії» (Y.I. v. RUSSIA), заява № 68868/14, пункт 87, зазначив, що держава через її уповноважені органи до того, як ухвалює кардинальні рішення, які спрямовані на розділення сім`ї, має попереджати батька про його поведінку, зокрема, щодо неучасті у житті дитини, та наслідки, які вона може мати для нього.

Суд зазначає, що до надання вказаного висновку орган опіки і піклування не попереджав матір про її поведінку та наслідки, зокрема і крайні, які вона може мати, про необхідність брати достатню участь у житті дитини, не оцінив обставини неучасті матері у вихованні дитини, та заходи, які відповідачка вчинила для налагодження стосунків, а виконав лише функцію констатації факту неучасті матері у житті дитини та рекомендував до застосування крайній спосіб обмеження права матері на участь у житті та вихованні дитини.

З огляду на вказане, з урахуванням обставин, встановлених і врахованих судом, суд дійшов висновку, що висновок органу опіки і піклування суперечить інтересам дитини на увагу від обох батьків, та інтересам матері, поведінка якої вказує на бажання змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та небайдужість до долі доньки і намагання налагодити стосунки між нею та дитиною.

Неактивність або певна бездіяльність відповідачки як матері, що пов`язана, зокрема з об`єктивними обставинами (проживання в іншому населеному пункті) та перешкодами, які чинив позивач (не бажання відпускати доньку для зустрічей з матір`ю, не брав слухавку тощо) з урахуванням наведеного вище не може вважатися достатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.

Особисті конфліктні відносини між батьками чи наявність у житті матері/батька особи, яку вони вважають «кращим батьком/матір`ю» для дитини не можуть шкодити правам дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і забезпечення її найкращих інтересів з боку біологічних батьків.

Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.

У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження №61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».

В даній справі суд не встановив будь-якої реальної загрози від відповідачки як матері благополуччю її доньки. Однак, суд вказує на необхідність зміни поведінки відповідачки, налагодження стосунків з донькою, її батьком та за можливості застосування сімейної медіації.

Отже, позбавлення батьківських прав матері, яка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки виявляє бажання спілкуватись та бачитись з дитиною, сплачує аліменти для забезпечення матеріальних інтересів дитини, не втратила інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам малолітньої ОСОБА_5 .

Суд доходить висновку про недоведеність позивачем умисного ухилення відповідачки ОСОБА_4 від виконання її батьківських обов`язків та, що позбавлення батьківських прав в даному випадку є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки, особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як - то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідачки щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

При цьому доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам стосовно їхньої дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту спорідненості з дитиною є крайнім заходом, а вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

На думку суду, твердження позивача, що відповідачка не спілкується з дочкою, не цікавиться її життям, розвитком та здоров`ям не може бути достатнім вагомим доказом для застосування крайнього заходу впливу на відповідачку, яка заперечує щодо позбавлення батьківських прав.

Відповідачка сплачує аліменти на утримання дочки, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, має місце реєстрації в с.Литячі та місце проживання в м.Заліщики.

Отже, відповідно до ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, позивач не надав суду безсумнівних, належних і допустимих доказів, які свідчать про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками щодо виховання дочки, а всі доводи позову зводяться лише до того, що ОСОБА_4 не приймає достатньої участі у вихованні дитини, що не може бути безумовною підставою для задоволення позову.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Враховуючи фактичні обставини справи, норми закону, якими регулюються спори, пов`язані із обов`язками батьків, докази, які надали сторони, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України), суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає необхідним попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення по виконанню батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладається на позивача.

Оскільки питання щодо судових витрат не ставилось, то суд покладає їх на сторони, в межах понесеними ними сум.

На підставі ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України та керуючись ст. ст. 76, 81, 89, 141, 206, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав відмовити.

Звернути увагу ОСОБА_4 на необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки - ОСОБА_5 .

Судові витрати покласти на сторони, в межах понесених ними сум.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 25.02.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Орган опіки і піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, , адреса місцезнаходження: вул.Українська, 84, смт.Товсте, Чортківський район, Тернопільська область, 48630.

Суддя І.В.Торська