ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 лютого 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6342/24

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/271/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Людмила Анатоліївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 листопада 2024 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову посилалась на те, що 07.07.2020 ОСОБА_3 позичив у позивачки грошові кошти в сумі 22 000, 00 доларів США, що підтверджується договором позики від 07.07.2020, які зобов`язаний був повернути до ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, єдиною спадкоємицею першої черги є його дочка ОСОБА_2 03.11.2022 позивачкою приватному нотаріусу Гостар Л.А. було направлено заяву про повідомлення осіб, які прийняли спадщину, після смерті ОСОБА_3 обов`язку повернути кошти за договором позики, проте зобов`язання відповідачка не виконала, та кошти позивачці не повернула.

У позові ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від07.07.2020 в розмірі 22 000, 00 доларів США.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.11.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , суму боргу за договором позики від 07.07.2020 в розмірі, еквівалентному 22 000 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 657 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування рішення суд послався, що єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , який уклав за життя договір позики від 07.07.2020 на суму грошових коштів з позивачем у розмірі 594 000 грн, що еквівалентно сумі 22 000 доларів США за курсом продажу доларів США комерційними банками України на день повернення, є відповідачка ОСОБА_2 , проте доказів того, що позику було повернуто позивачу, матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача, як спадкоємця померлого боржника в межах вартості майна, одержаного у спадщину після його смерті, суми боргу за договором позики в розмірі, еквівалентному 22 000 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення, оскільки умовами договору позики не визначено, курс продажу доларів США якого саме банку слід застосовувати при визначенні еквіваленту грошових коштів, які підлягають поверненню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Кравченко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.11.2024 повністю, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим стороною позивача письмовим доказам, рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт у скарзі посилається, що позивачем по справі в обгрунутування свого позову не надано жодного належного та допустимого доказу, який би дійсно підтверджував обставину того, що ОСОБА_1 була здійснена передача ОСОБА_3 грошових коштів саме в іноземній валюті 22 000 долларів США, а не національній валюті в розмірі 594 000 грн, як це передбачено умовами договору позики від 07.07.2020 року. Позивачем по справі взагалі не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би дійсно підтверджував обставину передачі будь-яких грошових коштів за вказаним договором сторонами.

Зазначає, що виходячи з умов договору позики предметом є саме 594 000 грн, що еквівалентно сумі 22 000 доларів США, за встановленим курсом продажу доларів США - 1 долар США 27,00 грн, і саме вказана сума, яка є предметом договору в національній валюті, підлягає стягненню, оскільки це не буде суперечити умовам договору позики.

Посилається, що позивачем по справі не надано доказів підтвердження вартості одержаного спадковою майна відповідачем у спадок, а також можливість погашення зобов`язання спадкодавцем перед позикодавцем за рахунок (в межах вартості) такого майна. Крім того, судом першої інстанції взагалі не було дотримано порядку передбаченого ст. 1282 ЦК України, у зв`язку з чим судом першої інстанції не було встановлено вартість майна, одержанного у спадок, а також правильність проведених позикодавцем нарахувань.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.11.2024 залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність апеляційної скарги. Заявниця у відзиві зазначає, що суд першої інстанції досконально дослідив договір позики та надав йому правомірну оцінку. Судом встановлено, що згідно п. 2 договору позики грошові кошти передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Пунктом 3 договору визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в повній сумі у строк до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У відзиві заявниця посилається на ч. 2 ст. 533 ЦК України та постанову від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16 Великої Палати Верховного Суду.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від третьої особи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання відповідачка, її представник та третя особа не з`явилися, про причини нявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про що в матеріалах справи мається зворотне повідомлення про повідомлення ОСОБА_2 (а.с. 210), довідки про доставку електронних документів її адвоката Кравченка В.В. (а.с. 208) та третьої особи - приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. (а.с. 209).

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 07.07.2020 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Беловою О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1872 (а.с. 9, 130).

Згідно п. 1 вказаного договору ОСОБА_1 (позикодавець) передала у власність ОСОБА_3 (позичальник) грошові кошти готівкою в сумі 594 000 грн, що еквівалентно сумі 22 000 доларів США за курсом продажу доларів США 1 долар США 27 грн, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю суму грошових коштів у розмірі 594 000 грн, що еквівалентно сумі 22 000 доларів США за курсом продажу доларів США комерційними банками України на день повернення.

Згідно з п. 2 договору позики грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання договору.

Згідно п. 3 договору позики визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в повній сумі у строк до 31.07.2025.

Пунктом 6 визначено, що позика вважається повернутою у випадку наявності на примірнику цього договору відмітки позикодавця про одержання грошей або наявності заяви позикодавця про повний розрахунок, справжність підпису на якій повинно бути засвідчено нотаріально.

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).

Матеріали справи містять копію спадкової справи № 21/2022 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с. 74-103), з якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого ОСОБА_3 звернулася його дочка ОСОБА_2 (а.с. 75).

03.11.2022 ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. претензію, в якій просила приєднати її до заведеної спадкової справи та задовольнити її вимоги, як кредитора згідно із договором позики від 07.07.2020, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Беловою О.С. (а.с. 82).

Повідомленням про претензію кредитора по спадковій справі № 21/2022 приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. поінформувала відповідача про отримання 04.11.2022 претензії ОСОБА_1 , яку вона висуває до спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 по договору, укладеному між нею та ОСОБА_3 , який посвідчений 07.07.2020 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Беловою О.С., у сумі 594 000 грн (а.с. 85).

Вбачається, що вказане вище повідомлення було отримане представником спадкоємця за довіреністю ОСОБА_4 28.08.2023, про що свідчить її підпис на ньому (а.с. 85).

Листом від 25.10.2023 приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. повідомила ОСОБА_1 , що нею була отримана претензія, яка зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 22 та долучена до матеріалів спадкової справи № 21/2022 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Про заявлені претензії кредитора було доведено до відома спадкоємця, який прийняв спадщину. Заходи щодо охорони спадкового майна не проводилися (а.с. 85 зворот).

10.11.2023 ОСОБА_2 , як спадкоємцю майна ОСОБА_3 , видано свідоцтва про право на спадщину за законом на:

садовий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 98);

земельну ділянку № 2/2, надану для індивідуального садівництва площею 0,0676 га з кадастровим номером :01:043:5835, яка розташована в Садівничому товаристві «Садовод» в м. Чернігові (а.с. 99);

09.01.2024 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 100);

11.01.2024 - свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки FORD, комерційний опис C-MAX, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 101).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , який уклав за життя договір позики від 07.07.2020 на суму грошових коштів з позивачем у розмірі 594 000 грн, що еквівалентно сумі 22 000 доларів США за курсом продажу доларів США комерційними банками України на день повернення, є відповідачка ОСОБА_2 , проте доказів того, що позику було повернуто позивачу, матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача, як спадкоємця померлого боржника в межах вартості майна, одержаного у спадщину після його смерті, суми боргу за договором позики в розмірі, еквівалентному 22 000 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення, оскільки умовами договору позики не визначено, курс продажу доларів США якого саме банку слід застосовувати при визначенні еквіваленту грошових коштів, які підлягають поверненню.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (стаття 1049 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (частини друга та третя статті 545 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (частина 2 статті 1220 ЦК України).

Частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України, визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами статей 1281,1282 ЦК України.

Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.

З урахуванням викладеного, спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції встановлено, що 07.07.2020 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 грошові кошти готівкою в сумі 594 000 грн, що еквівалентно сумі 22 000 доларів США, які позичальник зобов`язаний був повернути позикодавцеві в повній сумі у строк до 31.07.2025. Проте, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, яку прийняла його дочка ОСОБА_2 відповідачка у справі, та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом. Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 позивачка зверталась з претензією до приватного нотаріуса щодо задоволення її вимог, як кредитора згідно із договором позики від 07.07.2020, проте позику їй не повернуто, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

З урахуванням встановлених обставин справи суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову, з чим погоджується колегія суду апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, посилаючись у скарзі, як на підставу для скасування рішення, апелянт зазначає, що позивачем не надано жодного доказу у підтвердження того, що ОСОБА_1 була здійснена передача ОСОБА_3 грошових коштів саме в іноземній валюті 22 000 долларів США, а не національній валюті в розмірі 594 000 грн, як це передбачено умовами договору позики від 07.07.2020 року, і взагалі позивачем нічим не підтверджено обставину передачі будь-яких грошових коштів за вказаним договором сторонами.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - роботи відповідні правові висновки».

Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги щодо не підтвердження позивачкою передачі коштів у відповідності до укладеного договору позики не знайшли свого підтвердження, оскільки договір позики від 07.07.2020 є чинним, недійсним не визнавався, в судовому порядку не оспорювався, доказів, які б спростовували вказані обставини чи розмір боргу, відповідач суду не надала.

Не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду посилання в апеляційній скарзі на те, що виходячи з умов договору позики предметом є саме 594 000 грн, що еквівалентно сумі 22 000 доларів США, за встановленим курсом продажу доларів США - 1 долар США 27,00 грн, і саме вказана сума, яка є предметом договору в національній валюті, підлягає стягненню, оскільки це не буде суперечити умовам договору позики.

Суд першої інстанції, посилаючись на ч. 2 ст. 533 ЦК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14 та постанову від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16 Великої Палати Верховного Суду, прийшов до правильного висновку, що про наявність правових підстав для стягнення з відповідача як спадкоємця померлого боржника в межах вартості майна, одержаного у спадщину після його смерті, суми боргу за договором позики в розмірі, еквівалентному 22 000 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення, оскільки умовами договору позики не визначено, курс продажу доларів США якого саме банку слід застосовувати при визначенні еквіваленту грошових коштів, які підлягають поверненню.

Крім того, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що позивачем по справі не надано доказів підтвердження вартості одержаного спадковою майна відповідачем у спадок, а також можливість погашення зобов`язання спадкодавцем перед позикодавцем за рахунок (в межах вартості) такого майна, та що, судом першої інстанції взагалі не було дотримано порядку передбаченого ст. 1282 ЦК України, враховуючи наступне.

Вирішуючи спір, встановивши відповідно до положень статті 1282 ЦК України наявність порушеного права позивачки щодо неповернення позики, факт прийняття спадщини відповідачкою після смерті позичальника, наявність спадкового майна у вигляді садового будинку, земельної ділянки, квартири та автомобіля, судом першої інстанції враховано принцип змагальності цивільного процесу, закріплений у статті 81 ЦПК України, який передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачка не скористалась своїм правом щодо доведеності обсягу отриманого у спадок майна та його вартість.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частиною 2 та 3 статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини 4 статті 1291 ЦК України кредитор позбавляється таких вимог; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини 1 статті 1282 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 615/473/20 зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 Цивільного кодексу України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , суму боргу за договором позики від 07.07.2020 в розмірі, еквівалентному 22 000 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 26.02.2025.

Головуючий Судді: