Справа № 148/2121/24
Провадження № 22-ц/801/246/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокуСправа № 148/2121/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кравець Віта Анатоліївна, на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Дамчука О. О. в залі суду в місті Тульчин Вінницької області, дата складення повного тексту рішення невідома,

в цивільній справі № 148/2121/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст вимог

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1212-8034 від 27.05.2023 в розмірі 75 000,00 гривень.

Позов мотивовано тим, що 27.05.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1212-8034 (далі кредитний договір), за умовами якого товариство надало позичальнику кредит у сумі 15000,00 грн, строком кредитування 300 днів, на базовий період 30 днів, зниженою процентною ставкою 2,50 % в день та стандартною процентною ставкою 3,00 % в день.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді та підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора.

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, однак відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 11.07.2024 становить 147 750,00 гривень, з яких: 15000,00 гривень прострочена заборгованість за кредитом; 132 750,00 гривень прострочена заборгованість за процентами. Разом із тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами в сумі 72 750,00 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в сумі 75 000,00 гривень.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором № 1212-8034 від 27.05.2023 в розмірі 75 000,00 гривень, з яких: 15000,00 гривень прострочена заборгованість за кредитом; 60000,00 гривень прострочена заборгованість за процентами, та судових витрат по справі, тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором № 1212-8034 від 27.05.2023 у загальному розмірі 75000,00 грн станом на 21.03.2024, а також судовий збір в сумі 2 422,40 гривень.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки відповідачем не виконано належним чином грошових зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, в зв`язку з чим порушила строки повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, доказів щодо виконання зобов`язання або часткового виконання зобов`язання матеріали справи не містять та відповідачкою до суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У грудні 2024 року відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 09 грудня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 грудня 2024 року поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати заявницею судового збору та витребувано з матеріали цивільної справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2024 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2025 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при вирішені спору не взяв до уваги, що прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 60000,00 грн є несправедливою у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати пропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 15000,00 грн. В свою чергу, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд має встановити співрозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та врахувати інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Звертає увагу, що згідно п. 4.8 кредитного договору, строк кредитування становить до 21.03.2024, а відповідно до розрахунку заборгованості залишок непогашених відсотків нараховувався включно до 11.07.2024.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - Мельник В. С. зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, суд першої інстанції встановивши всі обставини і факти по справі, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. Позивач заперечує вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, як такі, що є необґрунтованими та безпідставними і не спростовують висновки суду першої інстанції. За таких обставин, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, 27.05.2023 між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1212-8034 (а.с. 9-14). Указаний договір, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту та правила відкриття кредитної лінії підписані відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором А8106.

Кредитний договір разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір у якому визначаються усі його істотні умови та з яким позичальник була попередньо ознайомлена.

Відповідно до пункту 2.2 договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому договором.

Мета отримання кредиту: для задоволення особистих потреб позичальника (пункт 2.4 договору).

Загальний розмір кредиту - 15 000 грн, дата видачі кредиту 27.05.2023, останній календарний день першого базового періоду 25.06.2023 (пункти 2.3, 4.1 договору).

Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована (пункт 4.3 договору).

Базовий період складає 30 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду (пункт 4.4 договору).

Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше наступного дня кожного базового періоду (пункт 4.5 договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення цієї суми кредиту, за стандартною процентною ставкою 3 % за кожен день користування кредитом (пункт 4.6 договору).

Строк кредитування - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 21.03.2024. Строк договору є рівним строку кредитування. У частині виконання зобов`язань договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. (пункт 4.8 договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту 150 000 грн, з яких включає в себе: суму кредиту та проценти 135 000 грн (п. 4.10).

Пільгова процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитором та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця (пункт 10.1 договору).

У відповідності до п. 11.12. вищевказаного кредитного договору його невід`ємною частиною є додатки: Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів за договором) відповідно до Методики Національного банку України.

Відповідно до п. 11.1. договору, цей договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтвердив, що він попередньо уважно ознайомився із Правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

Також відповідач підтвердила, що до укладення договору уважно ознайомилася з текстом цього договору та Правилами, а також отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті https://creditkasa.ua, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 11.3.1 договору).

З довідки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту по договору №1212-8034 від 27.05.2023 за допомогою системи LIQPAY слідує, що 27.05.2023 здійснено ID платіж на платіжну картку ОСОБА_1 з призначенням платежу «видача коштів за кредитним договором №1212-8034 від 27.05.2023 на суму 15 000 грн. (а.с. 33).

Аналогічні відомості містяться у листі АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LIQPAY по кредитному договору №1212-8034 від 27.05.2023 (а.с. 25 зворот).

З довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 11.07.2024 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1212-8034 від 27.05.2023 складає 147 750,00 грн, з яких: 15000,00 гривень основний борг; 132 750,00 гривень прострочена заборгованість за процентами. У вказаній довідці, крім заборгованості за тілом кредиту, наведено розрахунок банку щодо нарахування відсотків (вказано період їх нарахування, процентну ставку та залишок за відсотками) (а.с. 34-36).

Отже встановлено, що відповідач неналежним чином виконувала умови кредитного договору №1212-8034 від 27.05.2023, у зв`язку із чим перед позивачем виникла заборгованість, яка наразі не погашена.

Водночас, як повідомив позивач, ним було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами в сумі 72 750,00 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в сумі 75 000,00 гривень.

Згідно із п. 6.8. кредитного договору кредитодавець, у межах програми лояльності відповідно до Правил, має право на власний розсуд анулювати (простити) позичальнику його заборгованість перед кредитодавцем за цим договором у повному обсязі або у певній частині, розмір якої визначається самостійно кредитодавцем.

Так, Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затвердженими наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 69-П від 23.11.2022, розроблено Програму лояльності, яка застосовується лише згідно з договором і є проявом власної ініціативи кредитодавця. Дана програма, зокрема, може передбачати анулювання (прощення) клієнтам їх заборгованості перед кредитодавцем у повному обсязі або у певній частині, розмір якої визначається самостійно кредитодавцем (розділ 7 Правил) (а.с. 15-21).

Крім того, наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 96-П від 26.12.2023 затверджено Правила акції під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Так, у відповідності до п. 7.1 цих Правил інформація про конкретні умови акції для конкретного позичальника та про індивідуальний розрахунок суми необхідної оплати для участі в акції надається потенційним учасникам акції, які відповідають критеріям, зазначеним в п. 5.2 розділу 5 цих Правил, шляхом зазначення про це у позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором такого учасника акції, яка подається Товариством до національного суду України (а.с. 22-23).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Рішення оскаржується у частині стягнення заборгованості за відсотками. Відтак, заборгованість за кредитом в сумі 15 000,00 грн жодною зі сторін не оспорюється, апеляційний суд у цій частині рішення суду першої інстанції не переглядає.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Судом встановлено, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1212-8034 від 27.05.2023.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Частиною першою статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Зі змісту кредитного договору (п.11.1) вбачається, що цей Договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

На виконання зазначених вимог відповідачу було надано наступний одноразовий ідентифікатор «А8106» для підписання Кредитного договору № 1212-8034 від 27.05.2023 та підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «А8106», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази про укладеність між відповідачем та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вищевказаного договору про відкриття кредитної лінії №1212-8034 від 27.05.2023 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 15 000,00 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема, ст.ст.525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України.

Відповідно до п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Так, згідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 15000,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 30 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.

Умовами договору передбачено нарахування процентів протягом строку дії кредитного договору.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користуванням Кредитом фіксована.

Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше наступного дня кожного базового періоду (пункт 4.5 договору).

Згідно п. 4.6. та 10.1. Кредитного договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою:

Стандартна процентна ставка становить 3,00 % за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування Кредитом за Зниженою, та/або Пільговою процентною ставкою).

Пільгова процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування Кредитом протягом першого Базового періоду, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника спробувати скористатися послугами Кредитодавця.

Знижена процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування Кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору.

З розрахунку заборгованості слідує, що за період з 27.05.2023 по 25.06.2023 нарахування процентів відбувалось за пільговою процентною ставкою 2,5%, що передбачено п. 10.1. Кредитного договору за кожен день користування кредитом протягом базового періоду. Також, за період з 26.06.2023 по 21.03.2024 було застосовано Стандартну процентну ставку 3,0 у зв`язку із простроченою заборгованістю, оскільки відповідачем не було внесено жодного платежу на погашення заборгованості.

Відповідно до п. 4.8. Договору, Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту. Дата повернення (виплати) кредиту 21.03.2024.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості в графі «ставка» вбачається, що після закінчення строку кредитування, а саме після 21.03.2024 нарахування процентів протягом строку договору припинилося (а.с. 34-36).

Відтак суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до розрахунку заборгованості залишок непогашених відсотків нараховувався включно до 11.07.2024, так як позивачем нараховувалися проценти у відповідно до умов Договору, та у строк визначений Договором.

В свою чергу, позивачем не нараховано проценти за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень ст. 625 ЦК України, пеню, штраф або інші платежі за неналежне виконання умов договору.

За матеріалами справи встановлено, що кредитодавець законно нарахував проценти за користування кредитом (згідно п. 4.6. та п. 10.1. кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.8. кредитного договору.

Отже з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачем.

В свою чергу, відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

За таких обставин, доводи у апеляційній скарзі про нарахування позивачем відсотків за межами дії кредитного договору, апеляційний суд не може визнати обґрунтованим, оскільки сума відсотків, нарахована за 300 календарних днів, як і передбачено договором між сторонами.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 допустила неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно останньою не сплачується.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про відкриття кредитної лінії, також зазначений договір недійсними не визнано.

З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач порушила умови договору в частині неповернення кредиту та не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в сумі 75 000,00 грн.

Доводи скаржника про те, що місцевий суд не взяв до уваги, що прострочена заборгованість за нарахованими процентами є несправедливою у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати пропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 15 000,00 грн., апеляційним судом не приймаються.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 09 вересня 2020 року по справі 732/670/19, судом було зазначено про відсутність підстав, передбачених пунктом 5 частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо недійсності кредитного договору чи окремих його пунктів, оскільки максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року по справі 524/5556/19 «судом було зазначено про безпідставність доводів позивачки про порушення положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань».

Відповідно до статті 551 ЦК України, на яку посилається апелянт, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, як норма Закону, зокрема, п .5 ч. 3 ст. 18 так і положення статті 551 ЦК України мають місце щодо застосування до вимог про нарахування неустойки (пені, штрафу), а не до умов Договору про плату за користування кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вбачається, що товариством не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 551 ЦК України.

Згідно наданого розрахунку заборгованості, позивач здійснює нарахування по процентам (згідно п. 4.6. Договору) за користування кредитом в строк договору (згідно п. 4.9 Договору), що погоджений між сторонами.

Проценти за користування кредитом, що нараховуються протягом строку договору (п. 4.9 Договору) не є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором.

Вказані доводи скаржника свідчать про те, що ОСОБА_1 помилково ототожнює проценти за користування кредитом, що регулюються ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України та нараховуються протягом строку договору та компенсацію (штраф, пеня) за невиконання зобов`язання за договором. Проценти за користування кредитом (згідно п. 4.6 та 10.1 кредитного договору) за своєю природою є компенсація у разі невиконання зобов`язань за договором згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Як встановлено судом зі змісту розрахунку позивача по відсоткам за наданим кредитом, позивач не перевищував встановлені Договором ставки по відсоткам за наданим кредитом (згідно п. 4.6 та 10.1 кредитного договору). Так само суд констатує, що нарахування відсотків позивачем проведено в межах обумовленого строку кредитування, як те регламентовано п. 4.8. Договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач не нараховував штраф та пеню за не виконання зобов`язання відповідачем, а відтак відсутні порушення норм закону, що визначені в п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів також звертає увагу, що включення у договір із споживачем умов, які є несправедливими, є підставою для визнання таких умов недійсними. Проте, відповідач не оспорювала укладений між нею та позивачем договір та з позовом про визнання його недійсним в цілому або в його частині до суду не зверталася.

Отже, у справі, що розглядається, нарахування позивачем процентів за користування кредитом відповідає умовам укладеного між сторонами договору та вищезазначеним нормам права. Права відповідача жодним чином не порушені, а обумовлені взаємною згодою сторін договору.

Посилання апелянта на врахування під час судового розгляду висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, в якому суд виснував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, колегією суддів відхиляються, оскільки як вбачається з матеріалів справи, нарахування процентів здійснювалося в межах строку кредитування, тобто в межах 300 дні.

Отже доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кравець Віта Анатоліївна, залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник