П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025року м. Київ

Справа № 371/460/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/1019/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В. за участю секретаря Цюрпіта Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Капшук Л.О. 04 квітня 2024 року у м. Миронівка, повний текст ухвали складений 04 квітня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миронівської міської ради Обухівського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Миронівської міської ради Обухівського району Київської області від 07 березня 2024 року № 5104-65- VIII «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_2 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для виділення земельної частки (пай)».

Позовні вимоги мотивовані тим, що за його зверненням ГУ Держземагентства у Київській області йому надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, розташованих на території Коритищанської сільської ради Миронівського району Київської області із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миронівської міської ради Обухівського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Ухвала суду мотивована тим, що розгляд такої справи відноситься до компетенції господарського суду та має проводитись в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Не погодився із ухвалою суду позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що ухвала суду є незаконною і необґрунтованою, та при її постановленні суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Вказує на те, що суд першої інстанції вирішуючи питання порушення юрисдикції розгляду спору виходив із того, що фактичним користувачем спірної земельної ділянки є саме Фермерське господарство «Зеленьківська Нива», але на адресу суду не було надано жодного правового документа, про наявну реєстрацію права на спірну земельну ділянку ні за громадянином, ні за фермерським господарством. Розпорядником спірної земельної ділянки є інший відповідач у справі - Миронівська міська рада, яка надала відповідачу у справі ОСОБА_2 право на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для виділення земельної частки (пай)».

Зазначає, що під час прийняття ухвали суду про відмову у відкритті провадження, суд не врахував ті обставини, що спір виник за спірну земельну ділянку перш за все між двома фізичними особами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тобто, у справі №371/457/24 вбачається цивільний спір зі сторони ОСОБА_1 щодо права користування на земельну ділянку кадастровий номер :02:008:0005 та спір щодо надання повноважень ідентифікувати частину земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0005 для подальшого виділення у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 . Тобто, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вище обставини, внаслідок чого допустив порушення процесуального права, внаслідок чого ухвалив протиправне судове рішення.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Одноволик І.В. вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - адвокат Одволик І.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через систему «Електронний суд», причини неявки суду не повідомили. Миронівська міська рада направила заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Тому колегія суддів, на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважала, що неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів справ вбачається, що 22 вересня 2014 року Головним управління Держземагенства у Київській області був виданий наказ №10-5829/15-14-сг, яким було затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду» для ведення фермерського господарства гр. ОСОБА_1 на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, надано в оренду гр. ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 14,5655 га (кадастровий номер :03:001:0005), для ведення фермерського господарства, строком на 35 років, розташовану на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області /а.с.7/.

Рішенням Миронівської міської ради Обухівського району Київської області від 07 березня 2024 року № 5104-65- VIII надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення, площею 14,5655 га, кадастровий номер :03:001:0005, (код КВЦПЗ 01.02) для ведення фермерського господарства, на (код КВЦПЗ 01.01) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами с. Коритище, (колишньої Коротищенської сільської ради) Полівського старостинського округу № 13 Миронівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області. Надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на розроблення технічної документації землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 14,5655 га, кадастровий номер :03:001:0005, що розташована за межами с. Коритище, (колишньої Коротишенської сільської ради) Полівського старостинського округу №13 Миронівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області.

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява №21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом.

Такі підстави визначено у ст.186 ЦПК України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.5, ч.1 ст.7 цього Закону право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

В порядку визначеному ст.8 цього Закону після одержання засновником державного акту на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 05 жовтня 2022 року аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, зробила висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства.

У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб - підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.

З наведених обставин у цій справі вбачається, що наказом Держземагенства був затверджений проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства.

Відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації землеустрою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Виходячи з визначення наведеного у спеціальному Законі фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію. Відповідно діяльність пов`язана з веденням товарного сільськогосподарського виробництва також підпадає під сферу діяльності фермерського господарства.

Положеннями ст.20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, виходячи з яких спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами розглядаються господарськими судами.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що земля виділялась фізичним особам не приймаються до уваги суду, оскільки спори щодо земель фермерського господарства мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.

Отже, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що розгляд такої справи відноситься до компетенції господарського суду та має проводитись в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Таким чином, викладені стороною позивача доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена із додержанням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 лютого 2025 року.