ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/479/25 Справа № 219/409/20 Суддя у 1-й інстанції - Погрібна Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В. Корчистої О.І.

секретар судового засідання Черняєва С.П.

сторони справи:

позивачі:ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідачі: Держава Україна, в особі Державної казначейської служби України, Донецької обласної прокуратури,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою Донецької обласної прокуратури на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 червня 2024 року, ухваленого суддею Погрібною Н.М. у м. Дружківка Донецької області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовами до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Донецької обласної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, в якому просяли стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду по 1 000 000 грн. кожному та втрачений заробіток за весь час відсторонення від займаної посади в органах внутрішніх справ.

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р., який ухвалою Донецького апеляційного суду від 25.11.2019 р. залишено без змін, позивачів визнано невинуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 162 ч. 2, 368 ч. 4 КК України.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26.08.1992 р. по 26.08.2014 р., ОСОБА_3 з 21.04.2009 р. по 26.08.2014 р. проходили службу в Артемівському МВ ГУ МВС України в Донецькій області.

Приблизно з липня 2013 р. по січень 2014 р. у зв`язку із проведенням досудового розслідування, позивачів неодноразово відсторонювали від займаних посад, що позбавляло їх можливості отримувати заробітну плату та утримувати сім`ї. При цьому, інших доходів у позивачів не було, тобто фактично у вищевказані періоди позивачі, завдяки неправомірних дій правоохоронних органів, були позбавлені доходу та засобу для існування. Позивачів незаконно було відсторонено від займаних посад, вони деякий час утримувались у слідчому ізоляторі, та в подальшому щодо них обирались запобіжні заходи, що є обмеженням їх конституційних прав. Досудове розслідування відносно позивачів здійснювалось у період з 20.06.2013 р. по грудень 2013 р., судове слідство тривало з січня 2014 р. по 25.11.2019 р., тобто протягом більше ніж 5 років, що призвело до стресу та погіршення стану здоров`я.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 28 червня 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Донецької обласної прокуратури, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 663 733 (шістсот шістдесят три тисячі сімсот тридцять три) грн. 33 коп. та 11893 (одинадцять тисяч вісімсот дев`яносто три) грн. 98 коп. суму втраченого заробітку.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 664 000 (шістсот шістдесят чотири тисячі) грн. та 23128 (двадцять три тисячі сто двадцять вісім) грн. 60 коп. суму втраченого заробітку.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 664 000 (шістсот шістдесят чотири тисячі) грн. та 10487 (десять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 74 коп. суму втраченого заробітку.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Судовий збір віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі Донецька обласна прокуратура, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 до 122 768 грн., ОСОБА_2 до 122 832 грн., ОСОБА_3 до 122 832 грн. та відмовити у задоволенні позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку.

При цьому скаржник зазначає, що суд неправомірно включив до періоду перебування позивачів під слідством та судом строк з 26.11.2019 день наступний за днем постановлення ухвали Донецького апеляційного суду по 03.06.2020 завершення перегляду справи судом касаційної інстанції. Таким чином ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом 6 років 4 місяці 22 дні з 04.07.2013 по 25.11.2019; ОСОБА_2 і ОСОБА_3 6 років 4 місяці 23 дні (76,77 місяців).

Окрім того, при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції неправильно застосував розмір мінімальної заробітної плати 8 000 грн. станом на момент ухвалення рішення, тоді, як абзацом 3 ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суддів на рівні 1 600 грн.

Окрім того, розрахунок розміру втраченого заробітку не відповідає вимогам правових норм, оскільки позивачі не надали, а судом не досліджена інформація (відсутня в матеріалах справи) щодо середньомісячного заробітку позивачів, обчисленого відповідно до вимог Порядку №100 (за червень-травень 2013 року).

31.10.2024 через підсистему «Електронний суд» від Державної казначейської служби України» надійшли додаткові пояснення на підтримку апеляційної скарги Донецької обласної прокуратури, які не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони не були направлені усім учасникам справи, зокрема позивачам по справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника Донецької обласної прокуратури Косогової Т.С., яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просила змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, зменшивши цей розмір позивачам:ОСОБА_1 до 122 768 грн., ОСОБА_2 до 122 832 грн., ОСОБА_3 до 122 832 грн. та відмовити у задоволенні позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог скарги та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині зменшення розміру моральної шкоди, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно копії вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р., який ухвалою Донецького апеляційного суду від 25.11.2019 р. залишено без змін, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 368 КК України (т.2 а.с.16-36).

Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 р. вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р. та ухвала Донецького апеляційного суду від 25.11.2019 р. залишено без змін (т.3 а.с.40-41).

ОСОБА_1 з 15.09.2003 р. по 26.08.2014 р., ОСОБА_2 з 26.06.1992 р. по 26.08.2014 р., ОСОБА_3 з 21.04.2009 р. по 26.08.2014 р., проходили службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується копіями трудових книжок серії НОМЕР_1 від 23.06.2002 р., серії НОМЕР_2 від 06.06.1989 р., серії НОМЕР_3 від 03.10.2005 р. відповідно (т. 1 а.с.9-12, 54-55, т. 2 а.с.11-12).

ОСОБА_2 з 03.02.2014 р. по 19.02.2014 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні ЦРЛ м. Артемівська, що підтверджується копіями епікризу від 19.02.214 р. та лікарняного, виданих ЦРЛ м. Артемівська (т. 1 а.с.75,76).

ОСОБА_3 24.07.2019 р. встановлена 3 групи інвалідності строком до 24.07.2022 р. (т.2 а.с.13).

З листів ліквідаційної комісії Артемівського МВ (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області від 02.03.2020 р. вбачається, що розрахувати суму втраченого заробітку щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не надається можливим у зв`язку з тим, що преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснювалось на підставі щомісячного наказу по відділу, відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання та економії фонду грошового забезпечення (п.2.15.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 № 499) (т.1 а.с.118, 120).

З листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Донецькій області № 55 лк від 01.04.2021 р. вбачається, що ОСОБА_3 з липня 2013 р. по січень 2014 р. проходив службу та отримував грошове забезпечення в Артемівському МВ, яке є юридичною особою публічного права. ГУМВС України в Донецькій області не нараховувало та не виплачувало грошове забезпечення працівникам Артемівського МВ, тому не є володільцем витребуваної судом інформації (т.2 а.с.98).

З довідки про грошове забезпечення з урахуванням всіх видів виплат, в тому числі в натуральній формі щодо ОСОБА_4 з 01.07.2013 р. по 31.01.2014 р. вбачається, що згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 19.07.2013 р. № 216 о/с ОСОБА_1 був відсторонений від займаної посади в період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 22.01.2014 р. № 15 о/с ОСОБА_1 був відсторонений від займаної посади в період з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. Згідно з п. 3.5.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 №499 (зі змінами) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відстороненим від посад відповідно до КПК України, з наступного дня після відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за спеціальними званнями та надбавка за вислугу років (т. 1 а.с.119).

З довідки про грошове забезпечення з урахуванням всіх видів виплат, в тому числі в натуральній формі щодо ОСОБА_2 з 01.07.2013 р. по 31.01.2014 р. вбачається, що згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 19.07.2013 р. № 216 о/с ОСОБА_2 був відсторонений від займаної посади в період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 27.11.2013 р. №510 о/с ОСОБА_2 був відсторонений від займаної посади строком на два місяці з 21.11.2013 р., згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 22.01.2014 р. №15 о/с ОСОБА_2 був відсторонений від займаної посади в період з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. Згідно з п. 3.5.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 № 499 (зі змінами) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відстороненим від посад відповідно до КПК України, з наступного дня після відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за спеціальними званнями та надбавка за вислугу років (т. 1 а.с.121).

З довідки про грошове забезпечення з урахуванням всіх видів виплат, в тому числі в натуральній формі щодо ОСОБА_3 з 01.07.2013 р. по 31.01.2014 р. вбачається, що згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 19.07.2013 р. № 216 о/с ОСОБА_3 був відсторонений від займаної посади в період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 22.01.2014 р. № 15 о/с ОСОБА_3 був відсторонений від займаної посади строком на два місяці з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р.

Згідно з п. 3.5.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 № 499 (зі змінами) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відстороненим від посад відповідно до КПК України, з наступного дня після відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за спеціальними званнями та надбавка за вислугу років (т. 2 а.с.103).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 04.07.2013 року (з моменту повідомлення про підозру) і до 03.06.2020 року, що становить 82 місяця і 29 днів. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували під слідством та судом з 03.07.2013 року (з моменту повідомлення про підозру) і до 03.06.2020 року, що становить 82 місяця і 30 днів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів, виходив з їх незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, що дає право позивачам на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону №266/94-ВР.

З огляду на те, що постановою Верховного Суду від 03.06.2020 року вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 року, за яким позивачів виправдано, а також ухвала Донецького апеляційного суду від 25.11.2019 року були залишені без змін, суд дійшов до переконання, що позивачі мають право на відшкодування завданої їм моральної шкоди за рахунок держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 04.07.2013 року (з моменту повідомлення про підозру) і до 03.06.2020 року, що становить 82 місяця і 29 днів. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували під слідством та судом з 03.07.2013 року (з моменту повідомлення про підозру) і до 03.06.2020 року, що становить 82 місяця і 30 днів.

Розмір мінімальний розмір відшкодування позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди за 82 місяця і 29 днів перебування під слідством чи судом, відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» становить 663 733, 33 грн. (8000 х 82 = 656 000; 8000:30 х 29 = 7733,33).

Розмір мінімальний розмір відшкодування позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральної шкоди за 82 місяця і 30 днів перебування під слідством чи судом, відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» становить 664 000, 00 грн. (8000 х 82 = 656 000; 8000:30 х 30 = 8000).

Суд першої інстанції, встановивши. що ОСОБА_1 у період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., ОСОБА_5 у період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., з 21.11.2013 р. по 21.01.2014 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., ОСОБА_3 з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., були незаконно відсторонені від займаних посад в Артемівському МВ (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області, а отже завдана їм шкодау виді втраченого заробітку, підлягає відшкодуванню.

Судом було витребувано інформацію з МВС щодо розміру втраченого заробітку щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_4 , за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р. та з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р.; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_5 , за період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., з 21.11.2013 р. по 21.01.2014 р. та з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р.; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_6 , за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р. та з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., та їх одноденного розміру грошового забезпечення на день їх звільнення та встановлено період, в який позивачі фактично були відсторонені від посад, який складає щодо ОСОБА_1 - 88 робочих днів, щодо ОСОБА_2 126 робочих днів, щодо ОСОБА_3 88 робочих днів.

Визначаючи позивачам суму втраченого заробітку, суд першої інстанції врахував, що в галузевому державному архіві МВС України документів про грошове забезпечення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не виявлено, тому при розрахунку суми втраченого заробітку, прийняв до уваги інформацію про розмір грошового забезпечення за посадами, які відповідали займаним позивачами посадам за певний період.

Позивачу ОСОБА_2 суму втраченого заробітку суд визначив за період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., з 21.11.2013 р. по 21.01.2014 р., 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. у сумі 23128,60 грн.; ОСОБА_1 за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. у 11893,98 грн.; ОСОБА_6 за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. в розмірі 10487,74 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивачів, а саме погоджується з визначеним судом періодом та розрахованими сумами втраченого заробітку, проте не може погодитись із визначеним судом для нарахування розміру моральної шкоди періодом перебування позивачів під слідством та судом і відповідно визначеним до стягнення за цей період розміром моральної шкоди, і у цій частині частково погоджується з доводами Донецької обласної прокуратури, з огляду на таке.

Колегія суддів погоджується з доводами органу прокуратури, що суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції входить у період перебування особи під слідством та судом.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі

№686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством, суди першої та апеляційної інстанцій правильно вважали, що його початком є 04.07.2013, аОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 03.07.2013. Проте вважали, що останнім днем перебування позивачів під слідством і судом є 03 червня 2020 року дата прийняття Верховним Судом постанови від 03 червня 2020 року про залишення без змін вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р., та ухвали Донецького апеляційного суду від 25.11.2019 р.

Проте суд не врахував, що правильним останнім днем є день набрання законної сили виправдувальним вироком, який у цій справі набрав законної сили разом з постановленням ухвали Донецьким апеляційним судом від 25.11.2019 р. про залишення цього вироку без змін.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції входить у період перебування особи під слідством та судом та відповідно неправильно розрахував період за який підлягає нарахуванню позивачам моральна шкода, що призвело до збільшення розміру моральної шкоди присудженою судом позивачам до стягнення.

Отже, правильним буде строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом в період з 04.07.2013 по 25.11.2019 - 6 років 4 місяці 22 дні (76 місяці і 22 дні); у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 03.07.2013 по 25.11.2019 року 6 років 4 місяці 23 дні (76 місяці і 23 дні).

Таким чином позивачу ОСОБА_1 до стягнення підлягає моральна шкода у розмірі 613 867 грн. (76 м.* 8000=608 000 грн.+ 5 867 грн. за 22 дні = 613 867 грн.), позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 614 133 грн. (76 м.* 8000=608 000 грн.+ 6133 грн. за 23 дні =614 133 грн.).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).

Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі №6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування».

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17 (провадження №14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі №754/8730/19 (провадження

№61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі №638/509/19 (провадження №61-7643св20).

В оцінці застосування судом як розрахункової величини розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», у розмірі 8 000 грн, суд врахував, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня

2017 року.

Проте сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачам, не є їх посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

На правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII не поширюється.

Таке тлумачення указаних норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі

№489/2492/17, від 13 червня 2018 року у справі №464/6865/16,

від 21 червня 2018 року у справі №205/119/17, від 16 січня 2019 року у справі №334/3231/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі

№591/6167/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №213/1972/16-ц.

Стосовно посилань представника Донецької прокуратури на те, що абзацом 3 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, суд зазначає наступне.

Вирішуючи спір по суті суд дійшов висновку, що у даній категорії справ наведене положення ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не може застосовуватись, оскільки спірні правовідносини виникли раніше та з огляду на наступне.

Суд зауважив, що ані Бюджетним кодексом України, ані Кодексом законів про працю України, ані Законом України «Про оплату праці», ані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

Саме Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме його норми визначається порядок розрахунку розміру моральної шкоди у спірних правовідносинах. До вказаного Закону не вносились зміни і він не містить норми, яка передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом виходячи із розрахункової величини, установленої Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції правильно застосував правило частини третьої статті 13 Закону та визначив розмір відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 8 000 грн, встановленого законом на момент розгляду справи, тому доводи органу прокуратури про те, що суд при визначенні розміру відшкодування позивачам моральної шкоди повинен був застосувати розмір мінімальної заробітної плати 1 600 грн. для обчислення виплат за рішеннями суду, колегія суддів відхиляє.

Отже, з урахуванням наведеного вище рішення суду в частині визначеного судом позивачам розміру моральної шкоди підлягає зміни та зменшенню підлягає ОСОБА_1 моральна шкода з 663 733 грн. до 613 867 грн., а позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 664 00 грн. до 614 133 грн.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», втрачений заробіток відшкодовується виключно за час відсторонення від роботи чи посади та за час відбування кримінального покарання.

Судом встановлено період, в який позивачі фактично були відсторонені від посад, який складає щодо ОСОБА_1 - 88 робочих днів, щодо ОСОБА_2 126 робочих днів, щодо ОСОБА_3 88 робочих днів.

Судом було витребувано інформацію з МВС щодо розміру втраченого заробітку щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_4 , за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р. та з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р.; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_5 , за період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., з 21.11.2013 р. по 21.01.2014 р. та з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р.; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_6 , за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р. та з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., та їх одноденного розміру грошового забезпечення на день їх звільнення.

Як вбачається з листа Департаменту фінансово-облікової політики та бухгалтерського обліку від 31.03.2023 р., особисті картки з виплати грошового забезпечення та заробітної плати співробітників апарату Міністерства по 2015 р. включно передано на зберігання до галузевого державного архіву ДПРСД МВС України.

Проте, в галузевому державному архіві МВС документів про грошове забезпечення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не виявлено.

Разом з тим, суду надано інформацію про розмір грошового забезпечення за посадами, які відповідали посадам, на яких пребували ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за період відсторонення останніх від займених посад.

З інформації про розмір грошового забезпечення, вбачається, що розмір грошового забезпечення працівника за посадою, відповідною посаді оперуповноваженого СБНОН Артемівського міського відділу (з обслуговання міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, та званням «майор міліції», становить:

з 03.07.2013 р. по 31.07.2013 р. - 3578,49 грн.;

з 01.08.2013 р. по 31.08.2013 р. - 3825,29 грн.;

з 01.09.2013 р. по 03.09.2013 р. - 382,53 грн.;

з 21.11.2013 р. по 30.11.2013 р. - 1275,10 грн.;

з 01.12.2013 р. по 31.12.2023 р. - 3825,29 грн.;

з 01.01.2014 р. по 31.01.2014 р. - 3825,29 грн.;

з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 р. - 3825,29 грн.;

з 01.03.2014 р. по 21.03.2014 р. - 2591,32 грн.

З інформації про розмір грошового забезпечення, вбачається, що розмір грошового забезпечення працівника за посадою, відповідною посаді оперуповноваженого СБНОН Артемівського міського відділу (з обслуговання міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, та званням «капітан міліції», становить:

з 04.07.2013 р. по 31.07.2013 р. - 2640,31 грн.;

з 01.08.2013 р. по 31.08.2013 р. - 2923,20 грн.;

з 01.09.2013 р. по 04.09.2013 р. - 389,76 грн.;

з 21.01.2014 р. по 31.01.2014 р. - 1037,27 грн.;

з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 р. - 2923,20 грн.;

з 01.03.2014 р. по 21.03.2014 р. - 1980,24 грн.

З інформації про розмір грошового забезпечення, вбачається, що розмір грошового забезпечення працівника за посадою, відповідною посаді оперуповноваженого СБНОН Артемівського міського відділу (з обслуговання міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, та званням «старший лейтенант міліції», становить:

з 04.07.2013 р. по 31.07.2013 р. - 2328,14 грн.;

з 01.08.2013 р. по 31.08.2013 р. - 2577,59 грн.;

з 01.09.2013 р. по 04.09.2013 р. - 343,67 грн.;

з 21.01.2014 р. по 31.01.2014 р. - 914,63 грн.;

з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 р. - 2577,59 грн.;

з 01.03.2014 р. по 21.03.2014 р. - 1746,12 грн.

Згідно вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р., ОСОБА_2 , будучи працівником правоохоронного органу старшим оперуповноваженим сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Артемвського МВ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, мав звання майора міліції. ОСОБА_1 , будучи працівником правоохоронного органу оперуповноваженим сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Артемвського МВ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, мав звання капітана міліції. ОСОБА_3 , будучи працівником правоохоронного органу оперуповноваженим сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Артемвського МВ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, мав звання лейтенанта міліції.

ОСОБА_1 у період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., ОСОБА_2 у період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., з 21.11.2013 р. по 21.01.2014 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., ОСОБА_3 з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., були відсторонені від займаних посад в Артемівському МВ (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області.

Враховуючи, що в галузевому державному архіві МВС України документів про грошове забезпечення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не виявлено, тому суд, при розрахунку суми втраченого заробітку, прийняв до уваги інформацію про розмір грошового забезпечення за посадами, які відповідали займаним позивачами посадам за певний період.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив позивачам суму втраченого заробітку, яка, складає: ОСОБА_2 за період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., з 21.11.2013 р. по 21.01.2014 р., 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. 23 128,60 грн.; ОСОБА_1 за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. 11 893,98 грн.; ОСОБА_6 за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. 10 487,74 грн.

Доводи Донецької обласної прокуратури про відсутність підстав доя задоволення позовних вимог позивачів в частині стягнення втраченого позивачами заробітку, колегія суддів вважає необґрунтованими і їх відхиляє.

Відповідно до положень ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

На вказані обставини суди першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди та безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку.

За таких обставин, резолютивна частина рішення підлягає зміні в частині стягнення коштів не з Державної казначейської служби України, а з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 червня 2024 року в частині стягнення розміру моральної шкоди змінити, зменшивши, стягнутий судом розмір моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 з 663 733 грн. до 613 867 грн. та на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 664 00 грн. до 614 133 грн., кожному.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 червня 2024 року в частині стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивачів сум моральної шкоди та втраченого заробітку змінити, виключивши з резолютивої частини судового рішення вказівку про стягнення коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: