КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 377/49/23
провадження № 22-ц/824/3749/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 серпня 2024 року в складі судді Малишенко Т. О., в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області, Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква та проживав разом з батьками по АДРЕСА_1 до переїзду 29 серпня 1990 року в м. Славутич Київської області, де наразі зареєстрований і проживає. Але з побутових причин та необізнаності батьків він не був зареєстрований за місцем фактичного проживання в м. Біла Церква після народження, хоча це місто було віднесено до зони посиленого радіологічного контролю. Встановлення факту проживання в цій зоні у певний період часу необхідно йому для того, щоб отримати посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, а саме надати документи для підтвердження свого проживання у зоні радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше чотирьох років. Іншої можливості, окрім як у судовому порядку встановити факт проживання на території зони посиленого радіологічного контролю у вказаний період, у нього немає.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просив суд:

- встановити факт його проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 24 листопада 1987 року до 29 серпня 1990 року, яка входила до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона).

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2023 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку вбачається спір про право на отримання пільгової пенсії, а це є адміністративним спором. Крім того норми законодавчих актів передбачають позасудовий порядок встановлення таких фактів і лише відмова відповідного органу в установленні факту, видачі посвідчення, довідки та інше може бути розглянута в судовому порядку з дотриманням юрисдикції спору.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2023 року змінено, викладено її мотивувальну частину щодо підстав для відмови у відкритті провадження у редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що законом передбачено позасудовий порядок встановлення юридичного факту, про який просить заявник. Відповідно, ОСОБА_1 має можливість одержати документ, що засвідчує факт проживання у місцевості, яка згідно з переліком населених пунктів, відноситься до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, звернувшись до органів державної влади та органів місцевого самоврядування саме в позасудовому порядку.

Постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 06 серпня 2024 року в задоволенні вказаної заяви відмовлено.

25.10.2024 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення по суті вимог заяви.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не взято до уваги висновки Верховного Суду в даній справі, які були підставою для скасування ухвалених судових рішень.

В судове засіданні учасники справи не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заявник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просив розглядати справу без його участі.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 24 листопада 1987 року по 29 серпня 1990 року, яка входила до зони посиленого радіологічного контролю.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 3, 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Встановлення факту проживання, роботи на цих територіях в судовому порядку вказаним Законом не передбачено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлена вимога є безпідставною, тому задоволенню не підлягає.

При цьому судом першої інстанції не взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 13 березня 2024 року в даній справі, які були підставою для скасування постановлених в даній справі судових рішень.

Верховний Суд дійшов висновку про помилковість висновків суду про те, що законом передбачено позасудовий порядок встановлення юридичного факту, про який просить заявник, тобто, що ОСОБА_1 має можливість одержати документ, що засвідчує факт проживання у місцевості, яка згідно з переліком населених пунктів, відноситься до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, звернувшись до органів державної влади та органів місцевого самоврядування саме в позасудовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до органів державної влади та місцевого самоврядування з метою отримання документів, які підтверджують його проживання у м. Біла Церква в період з 24 листопада 1987 року до 29 серпня 1990 року, проте, відповідних документів не отримав.

На звернення від 01 листопада 2021 року ОСОБА_1 отримав від Білоцерківської міської ради Київської області відповідь № 15.1-11/3574 від 04 листопада 2021 року про неможливість видати довідки на підтвердження факту проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю визначених законодавством повноважень на видачу такого змісту довідки, що встановлено рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі № 320/1150/22.

Вказані докази свідчать про відсутність у заявника можливості встановити даний факт в позасудовому порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

На підтвердження факту проживання ОСОБА_1 у період з 24 листопада 1987 року по 29 серпня 1990 року за адресою: АДРЕСА_1 , заявником надано наступні докази:

- копію паспорта НОМЕР_1 , виданого 14 червня 2004 року Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - місто Біла Церква Київської області;

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Біла Церква, Київської області. Батьки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- копію довідки № 544 від 14.10.2014 року зав. відділенням Білоцерківської міської дитячої поліклініки про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в м. Біла Церква, пологовому будинку, спостерігався дільничним лікарем по АДРЕСА_1 . Спостерігався до 11.04.1990 року, потім вибув у м. Київ;

- копію акту №51 від 12 жовтня 2021 року, складеного в приміщенні КП БИР ЖЕК №7 мешканцями будинку АДРЕСА_2 , про те, що громадянин ОСОБА_1 , 24 грудня 1987 року фактично проживав без реєстрації за адресою: кв. АДРЕСА_3 з дня свого народження по ІНФОРМАЦІЯ_4 зі своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- копію довідки від 20.11.2020, виданої Управлінням адміністративних послуг Виконавчого комітету Славутицької міської ради, про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 11.09.1990 був зареєстрований постійно за адресою: АДРЕСА_4 ;

- копію довідки № 2396 від 22.10.2014 року ЖЕК №7 Комунального підприємства Білоцерківської міської ради про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 01.04.1987 року по 29.08.1990 рік;

- копію довідки № 2395 від 22.10.2014 року ЖЕК №7 Комунального підприємства Білоцерківської міської ради про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 24.06.1987 року по 29.08.1990 рік.

Оцінивши надані заявником докази, які є належними та достатніми, встановивши, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в пологовому будинку міста Білка Церква та спостерігався дільничним лікарем по АДРЕСА_1 до 11 квітня 1990 року, зареєстрованим місцем проживання його батьків станом на дату його народження та до ІНФОРМАЦІЯ_4 було АДРЕСА_1 , колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 частково та встановлення факту його проживання за цією адресою у період з 24 грудня 1987 року до 29 серпня 1990 року.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 серпня 2024 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 серпня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 у період з 24 грудня 1987 року до 29 серпня 1990 року.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.02.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук