№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3362/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Кордюкова Ж.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Тарасенка Ігоря Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І., у справі № 752/11072/23 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Зазначали, що 14 грудня 2017 року між ними та ОСОБА_1 було укладено договір доручення, відповідно до якого вони уповноважили ОСОБА_1 бути їх представником з питань продажу належної їм квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі укласти та підписати від їх імені договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири та отримати грошові кошти від її продажу. 12 листопада 2018 року ОСОБА_1 , діючи як представник від їх імені, здійснив продаж вказаної квартири за ціною 2 063 978,40 грн., що було еквівалентом 74 000,00 доларів США по курсу НБУ на день підписання договору купівлі-продажу, які в повному обсязі були передані покупцем квартири ОСОБА_6 особисто ОСОБА_1 . Після отримання грошових коштів від продажу квартири відповідач свої зобов`язання з передачі коштів власникам квартири не виконав та зазначені кошти у сумі 74 000,00 доларів США їм не передав, мотивуючи це тим, що вищезазначені грошові кошти в нього нібито вкрали. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просили стягнути з ОСОБА_1 на їх користь грошові кошти від продажу належної їм квартири в сумі 2 706 076,40 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ на день подання позову становить 74 000,00 доларів США.

16 вересня 2024 року протокольною ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва залучено до участі в справі ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 74 000,00 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , окремо кожному, судові витрати в розмірі 3 355,00 грн.

Адвокат Поліщук С.В., діючи в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивачів витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року заяву представника позивачів про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , окремо кожному, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Відмовлено в задоволенні іншої частини вимог заяви.

Не погоджуючись з рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року, адвокат Тарасенко І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що судом першої інстанції було неправильно визначено розрахункову валюту за договором купівлі-продажу квартири, оскільки п. 2.1. цього договору було визначено суму в національній валюті в розмірі 2 063 978,40 грн., що є еквівалентом 74 000,00 доларів США. Вказує, що в обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що 14 грудня 2017 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір доручення, відповідно до якого позивачі уповноважили його бути їх представником з питань продажу належної їм квартири, у тому числі укласти та підписати від їх імені договір купівлі-продажу цієї квартири та отримати грошові кошти від її продажу. Проте в письмовому вигляді договір доручення між ОСОБА_1 та позивачами не укладався, в матеріалах справи такий договір відсутній, а всі домовленості між ними укладались усно. Також зазначає, що процес пошуку покупця квартири зайняв певний час, а саме біля двох років. Під час вказаного періоду ОСОБА_1 сплачував комунальні послуги по вказаній квартирі та поніс витрати за складання звіту про експертну оцінку квартири, на оформлення попереднього договору і договору купівлі-продажу квартири, на комісійну винагороду ріелтору. Вказує, що сума від продажу квартири становила 70 000,00 доларів США, а розмір понесених ним витрат становив 2 744,00 доларів США, тому остаточна сума, яку він мав передати позивачам, становила 67 256,33 доларів США. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність пограбування ОСОБА_1 та викрадення коштів, отриманих від продажу квартири позивачів. Вважає, що пограбування тісно пов`язане з продажем квартири, а позивачі і співробітник поліції були зацікавлені у вчиненні вказаного злочину, у зв`язку з чим грошові кошти не підлягають поверненню. Також, суд необґрунтовано відхилив його заву про застосування позовної давності.

Представник позивачів подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника відповідача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Тарасенко І.В. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Поліщук С.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2017 року ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої консулом Генерального консульства України в Нью-Йорку (Сполучені Штати Америки) Кастран М.М., за реєстровим №26/17 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником з питань продажу належного їй рухомого та нерухомого майна (т. 1, а.с. 83).

16 січня 2017 року ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., за реєстровим №194 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником з питань продажу належної їй частки квартири АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 85).

14 грудня 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на підставі довіреностей, посвідчених консулом Генерального консульства України в Нью-Йорку (Сполучені Шати Америки) Лапою І.С., уповноважили ОСОБА_1 бути їх представником з питань продажу належних їм на праві власності часток квартири АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 81, 88).

12 листопада 2018 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 від імені яких діяв ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., відповідно до умов якого продавці передали у власність покупцю, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2 , і сплатила за неї ціну, визначену цим договором (т.1, а.с. 78-80).

Відповідно до п. 2.1. вищезазначеного договору ціна нерухомого майна становить 2 063 978,40 грн., що є еквівалентом 74 000,00 доларів США по курсу НБУ на день підписання договору, які сплачені покупцем до підписання цього договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , померла, що підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи.

Звертаючись до суду, позивачі посилалися на те, що ОСОБА_1 грошові кошти, отримані від продажу від імені позивачів та в їх інтересах квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , їм не передав, а тому ці кошти підлягають стягненню з ОСОБА_1 на їх користь в примусовому порядку.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в повному обсязі та стягнув з ОСОБА_1 на користь позивачів грошові кошти в сумі 74 000,00 доларів США.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, отримавши грошові кошти від продажу квартири позивачів, свої зобов`язання щодо передачі їм цих коштів не виконав, кошти не передав.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Відповідно до ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , уклав договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та отримав грошові кошти за продаж вищезазначеної квартири у розмірі 74 000,00 доларів США, що особисто підтвердив відповідач у судовому засіданні.

Відомості про виконання доручення позивачів та передачу відповідачем грошових коштів позивачам від продажу вказаної квартири від імені позивачів та в їх інтересах, у матеріалах справи відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 також не спростовував ту обставину, що він не передав позивачам грошові кошти, отримані від продажу їх квартири.

Заперечуючи проти задоволення заявленого позову, ОСОБА_1 посилався на те, що його пограбували, а грошові кошти викрали.

Проте вказана обставина не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку виконати доручення позивачів у повному обсязі та передати їм грошові кошти від продажу належної їм квартири.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 74 000,00 доларів США.

Посилання представника ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що в письмовому вигляді договір доручення між ОСОБА_1 та позивачами не укладався, а всі домовленості між ними укладались усно, колегія суддів відхиляє, як такі, що не відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, зокрема, нотаріально засвідченим довіреностям позивачів, якими вони уповноважили ОСОБА_1 на продаж від їх імені та в інтересах належних їм на праві власності часток квартири АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 81, 83, 85, 88).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 , що судом першої інстанції було неправильно визначено розрахункову валюту за договором купівлі-продажу квартири, оскільки умовами цього договору було визначено суму в національній валюті в розмірі 2 063 978,40 грн., що є еквівалентом 74 000,00 доларів США.

Визначаючи характер грошового зобов`язання, судом першої інстанції було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло б двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Відтак, висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що процес пошуку покупця квартири зайняв певний час, відповідач ніс витрати на утримання квартири позивачів, за складання звіту про експертну оцінку квартири, на оформлення попереднього договору і договору купівлі-продажу квартири, на комісійну винагороду ріелтору, а тому остаточна сума, яку він мав передати позивачам, становила 67 256,33 доларів США. Умовами доручень та договором купівлі-продажу квартири не було передбачено відшкодування відповідачу понесених ним витрат за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири позивачів.

Також є безпідставними посилання представника ОСОБА_1 на пропуск позивачами строків позовної давності при зверненні із даними позовними вимогами.

Відповідно до положень ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу вищевказаної квартири між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 від імені яких діяв ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 було укладено 12 листопада 2018 року. При цьому, 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 звернулися 31 травня 2023 року. А тому у суду відсутні підстави для висновку, що позивачами пропущений строк позовної давності.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга адвоката Тарасенка І.В., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Тарасенка Ігоря Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді