Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М., Оболонській Ю.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача -адвоката Гук А.Ю.,

представника відповідача - адвоката Федосєєвої Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталія Володимирівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м.Києва із позовною заявою, в якій просить встановити факт постійного його проживання зі спадкодавцем - матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серію ЯЛ №144149, виданого відділом Держкомзему у Запорізькому районі запорізької області 20.12.2010 р. У січні 2020 р. позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Дрозд Н.В. для подання заяви про прийняття спадщини. Але у прийнятті даної заяви йому було відмовлено на підставі, що факт постійного проживання зі спадкодавцем повинен встановити суд, оскільки у позивача відсутнє місце реєстрації. 08.01.2020 р. приватний нотаріус КМНО Дрозд Н.В. рекомендував позивачу звернутися до суду про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем. Спадкоємцем ще є ОСОБА_2 . Згідно довідки № 731 від 14.06.2006 р., позивач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 . В 2013 р. позивач знявся з реєстрації, але постійно продовжував там проживати, це зробили з метою зменшення плати комунальних послуг. Встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою суду від 04.12.2020 р. провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідача - адвокатом Кирей О.В. поданий відзив, якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що не позивач надав доказів постійного проживання на момент відкриття спадщини з спадкодавцем по АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_3 , перебували у зареєстрованому щлюбі (свідоцтво серія НОМЕР_1 від 25.04.1986 року). 24.05.1993 року Розпорядженням органу приватизації (Шевченківська районна державна адміністрація м. Києва) було передано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.05.1993 року, право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . У вказану квартиру був прописаний у 1993 році син спадкодавця - ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 16.02.2015), ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина. До складу спадщини ввійшла квартири АДРЕСА_1 та 2 земельні ділянки і садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач, як спадкоємець першої черги прийняв спадщину після смерті своєї дружини, у зв`язку з чим, була заведена спадкова справа № 9/2019 та зареєстрував право власності на спадкове майно. Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 був її син ОСОБА_1 . На момент відкриття спадщини, позивач ОСОБА_1 не проживав постійно з спадкодавцем та у передбачений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України) не звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття ним спадщини. На момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 , з нею постійно проживав її чоловік ОСОБА_2 , та проживала колишня дружина позивача - ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Як вбачається, з наданих позивачем ОСОБА_1 документів, останній був зареєстрований з спадкодавцем за однією адресою з 1996 по 2013 рік. Проте, у період приблизно з 2005 року фактично позивач постійно не проживав за адресою реєстрації, оскільки фактично проживав з дружиною ОСОБА_4 . Після розлучення з ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_1 проживав у районі станції метро Лісова м. Києва з цивільною дружиною. У 2013 році позивач ОСОБА_1 , з метою придбання та облаштування житла, позичив у відповідача ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 7 (сім) тисяч доларів США, що підтверджується розпискою від 05.10.2013 року. Позивач ОСОБА_1 з 2013 року знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у його паспорті серія НОМЕР_3 виданого Подільським РУГУ МВС України 2012 р., у зв`язку з тим, що не проживав постійно за адресою: АДРЕСА_1 . Надані позивачем документи жодним чином не підтверджують факту постійного проживання з спадкодавцем на момент смерті за адресою АДРЕСА_1 . Крім іншого, слід зазначити, що спадкодавець ОСОБА_3 була інвалідом 1-ї групи з 2003 року, що підтверджується довідкою виданою Подільським районним управлінням Київського міського управління Пенсійного фонду України від 16.07.2007 року. Спадкодавець з 1991 року мала хворобу серця та інші супутні хвороби, що підтверджується довідкою Українського центру серцево-судинної хірургії від 04.06.2003 рок; витягом з історії хвороби № 7386289 за 2006 р.; консультативним висновком 5-9 від 29.11.2002 р. Увесь час сумісного проживання відповідача з спадкодавцем ОСОБА_3 , здійснював догляд за своєю дружиною, возив її до лікарів, оплачував лікування та операції , купував ліки, готував їжу , водив на прогулянки. В період коли спадкодавець потребувала сторонньої допомоги для догляду за собою (гігієничного догляду) , саме Відповідач та колишня дружина Позивача - ОСОБА_5 перебували поряд зі спадкодавцем та надавали усю необхідну допомогу ОСОБА_3 . Вказала, що позивач, жодного разу не потурбувався про свою матір, не опікувався її здоров`ям та не надавав моральної, фізичної та матеріальної допомоги. Позивач лише з`являвся за місцем проживання спадкодавця, щоб попросити грошей. Усі витрати по комунальним послугам по день смерті спадкодавця, відповідач ніс самостійно. Також, усі витрати на поховання ОСОБА_3 ніс самостійно.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталія Володимирівна надала суду письмові пояснення та вказала, що 08 січня 2020 року до неї звернувся ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В заяві ОСОБА_1 вказав, що є таким, що прийняв спадщину, відповідно до п.3. ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем- ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини за адресою : АДРЕСА_1 , і від спадщини не відмовлявся. У паспорті громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_3 , виданому Подільським ГУ МВС України в м. Києві 26 липня 2012 року, наявна відмітка від 03.10.2013 року про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та відсутні будь-які інші відмітки про реєстрацію місця проживання. У зв`язку з тим, що не було подано документів, що підтверджують факт постійного проживання з спадкодавцем - ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини , ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення даного факту. 28 липня 2020 року до неї звернувся громадянин ОСОБА_2 , чоловік ОСОБА_3 , із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом та надав Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2020 року, справа № 753/22923/19 ( набрало законної сили 22 червня 2020 року) про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 із спадкодавцем - ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини та від нього їй було повідомлено, що він та син його дружини ОСОБА_1 прийшли до порозуміння та домовилися про оформлення спадкового майна. Підстав для відмови у видачі Свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 у неї не було.

В підготовчому засіданні 06.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував з підстав викладених у відзиві.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталія Володимирівна в судове засідання не з`явилася , звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності та просила прийняти рішення відповідно до діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серію ЯЛ №144149, виданого відділом Держкомзему у Запорізькому районі запорізької області 20.12.2010 р.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно пп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

З пп. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19)).

Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно реальним, а не гіпотетичним (постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 , виданого 27 серпня 1962 року Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25 листопада 2019 року року (виданого повторно), мати Позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У паспорті громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_9 , виданому Подільським ГУ МВС України в м. Києві 26 липня 2012 року , наявна відмітка від 03.10.2013 року про зняття з реєстрації місця проживання за адресою : АДРЕСА_1 .

У випадку тимчасового перебування (проживання), відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ( який діяв на той час) ,громадянин України, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Однак позивач не зареєстрував своє місце проживання у встановлений законом порядок.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що є сусідом позивача, відносини дружелюбні. Також знає відповідача, та померлу знав - як сусідку. Однак не зміг розказати детально про обставини життя сім`ї позивача, посилаючись на те, що спілкувався з померлою дуже зрідка, можливо раз у два місяці та випадково, коли вони одночасно виходили з квартир, у квартирі не бував. Позивача зустрів випадково біля магазину та той запропонував йому надати пояснення в суді, як свідку.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що Позивач її колишній чоловік, відносини з ним не підтримує. Позивач не проживав зі своєю матір`ю по день її смерті. Не допомагав їй та не піклувався про неї. Померла була інвалідом першої групи та майже не виходила з квартири, потребувала постійного догляду, а тому свідок переїхали жити до їх квартири з відповідачем, щоб допомагати. Проживала вона в квартирі до самої смерті ОСОБА_3 та разом з Відповідачем займалась її похованням. Позивач ніякої участі в цьому не приймав.

Дослідивши матеріали спадкової справи № 9/2019 до майна померлої ОСОБА_3 , заведеної 18 листопада 2019 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталія Володимирівна, встановлено таке.

18 листопада 2019 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталії Володимирівни звернувся ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Була заведена спадкова справа № 9/2019.

28 липня 2020 року до неї звернувся ОСОБА_2 , чоловік ОСОБА_3 , із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом та надав Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2020 року , справа № 753/22923/19 ( набрало законної сили 22 червня 2020 року) про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 із спадкодавцем - ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини .

28 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталією Володимирівною за реєстровим номером 1500, видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (спадщина на яку видано це свідоцтво складається з 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.05.1993 р.).

28 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталією Володимирівною за реєстровим номером 1501, видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (спадщина на яку видано це свідоцтво складається з 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на садовий будинок за АДРЕСА_4 , та належить спадкодавцю на підставі рішення виконкому Андріївської сільської ради від 10 грудня 2010 року , № 209.).

28 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталією Володимирівною за реєстровим номером 1502, видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (спадщина на яку видано це свідоцтво складається з 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на садовий будинок за АДРЕСА_4 , та належить спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_6 , виданого виконкомом Андріївської сільської ради 24 лютого 2011 року, № 209).

28 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталією Володимирівною за реєстровим номером 1503, видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (спадщина на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки , площею 0,0520 га ,кадастровий номер, :05:009:0177, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Андріївська сільська рада. Цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва. Належить спадкодавцю на підставі акта на право приватної власності на землю (серія КВ) , виданого 5 травня 1997 року Андріївською сільською радою, на підставі рішення 10-ї сессії 22 -го скликання Андріївської сільської ради від 16 жовтня 1996 року.).

28 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталією Володимирівною за реєстровим номером 1504, видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (спадщина на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки, площею 0,0398 га ,кадастровий номер :05:009:0141, та належала померлій на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 398687, виданого 15.11.2011 року на підставі Розпорядження Макарівської районної державної адміністрації № 1628 від 03.11.2009 р.)

08 січня 2020 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталії Володимирівни звернувся громадянин ОСОБА_1 з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталії Володимирівни від 08 січня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено в видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті його матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі того, що у паспорті громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_9 , виданому Подільським ГУ МВС України в м. Києві 26 липня 2012 року, наявна відмітка від 03.10.2013 року про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та відсутні будь-які інші відмітки про реєстрацію місця проживання. У зв`язку з тим, що не було подано документів, що підтверджують факт постійного проживання з спадкодавцем - ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини , ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення даного факту.

12 квітня 2014 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким вона на випадок своєї смерті заповідала ОСОБА_1 належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (зареєстровано в реєстрі за № 653).

05 жовтня 2013 року Позивач ОСОБА_1 склав розписку про те, що ним від ОСОБА_2 отримано грошові кошти у сумі сім тисяч доларів США для придбання та благоустрою житла , які він зобов`язується повернути протягом двох років з часу отримання.

При розгляді справи Позивач ОСОБА_1 не оспорювала факт того, що добровільно був знятий з реєстрації місця проживання.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст.229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ч. 1ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 2 та 3 ст.83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною 3 ст.77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд приходить до висновку, що Позивач ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_3 , у встановлений законом строк не звертався. Способом реалізації свого права на прийняття спадщини у Позивача ОСОБА_1 є встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, надавши правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд приходить до висновку, що позивачем недоведено у встановленому процесуальним законом порядку обставини, що підлягають доказуванню у справі: факт постійного проживання зі спадкодавцем.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на вказані положення та встановлені обставини, а також з урахуванням надання достатніх належних та допустимих доказів, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 1216-1218,1268,1269,1270 ЦК України, керуючись ст.ст.258,259,263-265,268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталія Володимирівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 );

відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; код РНОКПП НОМЕР_8 );

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталія Володимирівна (місцезнаходження за адресою: 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 54, оф. 12);

Суддя Н. М. Ларіонова