Провадження № 22-ц/801/434/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 рокуСправа № 127/33749/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Войтка Ю. Б., Матківської М. В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 02 грудня 2024 року у м. Вінниці під головуванням судді цього суду Антонюка В.В., повний текст рішення складено 03 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, який обґрунтувала тим, що 11.10.2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, актовий запис № 2482. Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_1

15.11.2023 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/30783/23 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Позивач проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утримані.

З вересня 2022 року позивач є студенткою Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського. 25.09.2022 року позивачем укладено з Вінницьким державним педагогічним університетом ім. М. Коцюбинського договори про навчання у вищому навчальному закладі та про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 244/03.

Позивач зазначила, що відповідно до додаткової угоди до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 25.09.2022 року про зміну вартості освітніх послуг від 16.08.2024 року, укладеної між позивачем та навчальним закладом, вартість платних освітніх послуг за роки навчання становлять: 2024-2025 рік - 24 200 грн; 2025-2026 рік - 24 200 грн.

У зв`язку із навчанням на денній формі та системною необхідністю у виконанні освітніх домашніх завдань, позивач позбавлена можливості самостійно працювати.

Позивач знаходиться на утриманні своєї матері ОСОБА_3 , яка надає їй кошти на оплату навчання, громадського транспорту, купівлю засобів гігієни, косметики, одягу, продуктів харчування. Орієнтовні місячні витрати Фасової І.Д. на утримання позивача становлять 8 000 грн.

Після розірвання шлюбу між батьками, відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання позивача, яка є необхідною для забезпечення належного рівня її життя, фізичного, духовного розвитку та отримання необхідної освіти, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

02.12.2024 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області вищевказаний позов задоволено.

Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 11.10.2024 року, на період навчання у Вінницькому державному педагогічному університеті ім. М. Коцюбинського, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Стягнено із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач до позовної заяви додала лише довідку з вищого навчального закладу про те, що вона є студенткою, однак, не надала жодних доказів, які б вказували, що лише нею особисто або ж її матір`ю ОСОБА_3 здійснюються витрати на навчання.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що ОСОБА_2 з 14.05.2024 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_4 , яка є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 66). До апеляційної скарги ОСОБА_2 додає копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 693644 від 09.04.2024 року (а.с. 67), відповідно до якої ОСОБА_4 протипоказане помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці. Крім того, скаржник стверджує, що дружина потребує періодичної реабілітації, лікування, а тому дружина в повній мірі знаходиться на фінансовому утриманні ОСОБА_2 .

Також з подружжям проживає неповнолітній син дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Скаржник вказує, що дитина не має свого батька, відтак ОСОБА_2 здійснює його утримання. На підтвердження таких обставин скаржник до апеляційної скарги додає копію довідки про склад сім`ї № 298 від 27.06.2024 року, згідно з якою до складу сім`ї ОСОБА_4 входять: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 68).

Між тим, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що на сьогоднішній день його здоров`я погіршилось, таким чином він потребує лікування для підтримання свого здоров`я у задовільному стані, що в свою чергу вимагає додаткових фінансових витрат.

Водночас, на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги позивач зазначає, що матеріали справи та апеляційна скарга не містять жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 не працює та не має доходів та, як наслідок, не має можливості сплачувати аліменти на утримання позивача.

Також звертає увагу суду на те, що долучені до апеляційної скарги відповідачем докази не можуть братись судом до уваги, оскільки не були подані під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі скаржник не обґрунтовує причин їх неподання до суду першої інстанції.

Враховуючи ціну пред`явленого позову та те, що цей позов не віднесено до категорії позовів, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 11.10.2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08.09.2004 року (а.с. 5).

15.11.2023 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/30783/23 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Позивач проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки КК "Набережний-1" від 30.07.2024 року за № 495 (а.с. 7).

Як вбачається з копії довідки Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського від 31.07.2024 року (а.с. 8) та договору № 224/02 від 25.09.2022 року (а.с. 9-11), ОСОБА_1 дійсно є студенткою денної контрактної форми навчання 2-го курсу. Термін навчання з 15.09.2022 року по 30.06.2026 року.

Із додаткової угоди про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 25.09.2022 року до договору№ 224/02 від 25.09.2022 року про зміну вартості освітніх послуг від 16.08.2024 року, укладеної між позивачем та навчальним закладом вбачається, що вартість платної освітньої послуги за роки навчання становлять: 2024-2025 рік - 24 200 грн; 2025-2026 рік - 24 200 грн (а.с. 12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 досягла повноліття, однак не досягла 23 років, навчається на денній формі навчання, потребує утримання від батька.

Отже, суд дійшов висновку про наявність обов`язку відповідача піклуватися та матеріально забезпечувати свою повнолітню доньку ОСОБА_1 , тобто сплачувати аліменти на її утримання на період навчання.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 вищезазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів, необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт продовження навчання, вік, який не перевищує двадцяти трьох років, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

Як вбачається з договору № 224/02 від 25.09.2022 року та довідки Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського від 31.07.2024 року, ОСОБА_1 є студенткою денної контрактної форми навчання 2-го курсу. Термін навчання - з 15.09.2022 року по 30.06.2026 року.

Із додаткової угоди про зміну вартості освітніх послуг від 16.08.2024 року до договору № 224/02 від 25.09.2022 року, укладеної між позивачем та навчальним закладом, вбачається, що вартість платної освітньої послуги за роки навчання становлять: 2024-2025 рік - 24 200 грн; 2025-2026 рік - 24 200 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, зокрема на витрати, пов`язані з навчанням, яку може та зобов`язаний забезпечити її батько шляхом сплати аліментів на її утримання на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до незгоди позивача з висновками суду по суті спору.

Так, посилання скаржника на те, що позивач до позовної заяви додала лише довідку з вищого навчального закладу про те, що вона є студенткою, однак, не надала жодних доказів, які б вказували, що лише нею особисто або ж її матір`ю ОСОБА_3 здійснюються витрати на навчання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься договір № 224/02 від 25.09.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та навчальним закладом, відповідно до якого фінансування здійснюється за рахунок коштів ОСОБА_1 та її законного представника-матері ОСОБА_3 .

Разом з тим, частинами 1 та 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Разом із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції скаржником ОСОБА_2 було подано: копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 14.05.2024 року (а.с. 66); копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 693644 від 09.04.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи та їй протипоказане помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці (а.с. 67); копію довідки про склад сім`ї № 298 від 27.06.2024 року, згідно з якою до складу сім`ї ОСОБА_4 входять: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 68).

Разом з тим, пунктом 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В силу вимог ч. 1, 2, 3 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк, суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи відсутність в апеляційній скарзі будь-якого обґрунтування ОСОБА_2 неможливості подання нових доказів у передбачений законом строк з причин, що не залежали від нього, колегія суддів дійшла висновку що вище перелічені документи не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, відтак доводи апеляційної скарги про те, що дружина ОСОБА_2 та її син знаходяться на фінансовому утриманні ОСОБА_2 , чого не було враховано судом першої інстанції при вирішенні спору, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Також ОСОБА_2 в апеляційній скарзі звертає увагу апеляційного суду на те, що на сьогоднішній день його здоров`я погіршилось, таким чином він потребує лікування для підтримання свого здоров`я у задовільному стані, що в свою чергу вимагає додаткових фінансових витрат, однак ніяких доказів ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції на підтвердження викладеного не надав, у зв`язку з чим такі твердження колегія суддів визнає недоведеними.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року - без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Ю. Б. Войтко

М. В. Матківська