Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 286/4532/24
Провадження № 2/279/558/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м.Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі суддіІвашкевич О. Г., із секретарем судового засідання Маковською Д.О., за участі позивача ОСОБА_1 ,розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та усунення від права спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом останніх п`яти років та усунення відповідачів від права спадкування за законом.

На обґрунтування позову зазначає, що вона мала близьку знайому, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 04.11.2024 року. Спадкодавець мала в м.Овруч, Житомирської області квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав від 25.10.2024 року. Приблизно з 2015 року, тобто останні дев`ять років до своєї смерті, ОСОБА_4 дуже тяжко хворіла, так як мала онкологічне захворювання, перебіг якого постійно погіршував її стан здоров`я. ОСОБА_4 має двох дітей, відповідачів по справі, які проживають в російській федерації і до неї дуже мало приїжджали, а після 2014 року не приїжджали взагалі. Оскільки у ОСОБА_4 в м. Овруч нікого з рідних не було, то позивачка перейшла до неї жити, допомагала їй. Зазначила, що всі роботи по господарству позивачка виконувала сама, так як ОСОБА_4 через хворобу не могла цього робити, зокрема купувала продукти харчування, ліки, робила все для задоволення її життєвих потреб. Вказує, що вона та померла були зареєстровані в м.Овруч за різними адресами проживання, але фактично тривалий час проживали разом. Померла не встигла розпорядитись своїм майном на випадок смерті, не склала заповіт на ім`я позивачки. Після смерті ОСОБА_4 вона за свій рахунок здійснила поховання та на власний розсуд розпорядилась речами покійної. З дня смерті і по даний час утримує квартиру, що належала померлій, сплачує всі комунальні послуги. На даний час в квартирі ніхто не проживає. Вважає, що як особа, яка поховала ОСОБА_4 , отримала свідоцтво про смерть та проживала спільно з ОСОБА_4 протягом останніх п`яти років до її смерті, має право на отримання майна як спадщини, що належало померлій - квартири. Зазначила, що довідок про спільне проживання недостатньо, необхідно щоб було рішення суду про проживання однією сім`єю протягом останніх п`яти років, що наданий час це можуть підтвердити свідки.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.01.2025 року відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого та судового розгляду шляхом оприлюднення оголошення на веб-сайті «Судова влада», правом подачі відзиву на позов не скористалися, клопотань не заявляли.

Під час підготовчого провадження та проведення підготовчого засідання у даній справі вчинено підготовчі дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, зокрема, з`ясовано обсяг доказів, задоволено клопотання про допит свідків, витребування доказів, встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів під час розгляду справи по суті; визначено дату проведення судового засідання для розгляду справи по суті.

Зокрема, судом у порядку підготовки справи до розгляду витребувано з Овруцької державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Овруч.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.02.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні 24.02.2025 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що тривалий період спілкувалася з ОСОБА_4 . Зазначила, що з 2015 року ОСОБА_4 стала хворіти, а з 2018 року через онкозахворювання приймала лікування, проходила опромінювання. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловіка ОСОБА_5 перейшла проживати до ОСОБА_4 , доглядала її, оскільки остання потребувала допомоги, а її діти, відповідачі у справі, проживають в росії і не приїжджали до матері. До дня смерті проживала разом з ОСОБА_4 та потім за свій рахунок поховала останню.

Відповідачі не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом оприлюднення оголошення на веб-сайті «Судова влада», до суду не з`явилися, відзиву, заперечень та клопотань не подали. Суд не бере до уваги копію заяви від ОСОБА_6 , направлену на електронну адресу суду з поштової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_4 », оскільки не може ідентифікувати особу, яка подала заяву, крім того вказана заява була відправлена з тієї ж електронної адреси, з якої надходило клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Судом за клопотанням позивачки були викликані в судове засідання свідки.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що знайома з ОСОБА_1 , проживала на одному поверсі з 2005 року з ОСОБА_4 , яка почала хворіти на онкозахворювання з 2015 року і останні 5 років (з літа 2019 року) ОСОБА_1 почала проживати разом з ОСОБА_4 , допомагала їй , купувала ліки, оскільки потрібен був догляд, якїй тяжко було пересуватися, по квартирі ходила, але на вулицю з 4 поверху не могла виходити сама, позивач викликала швидку допомогу, допомогою соціального працівника не користувалися.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 дала показання про те, що з ОСОБА_1 перебуває у дружніх стосунках. Свідок приходила відвідувати ОСОБА_4 додому , приблизно з 2020 чи 2019 року ОСОБА_1 почала жити у ОСОБА_9 , купувала їй памперси, ліки. ОСОБА_1 проживала з чоловіком, у 2018 році помер чоловік ОСОБА_1 , а «через 2 роки у квітні 2020 році помер її син», «вона була в сильній депресії і ОСОБА_9 попросила: «йди до мене, будемо разом, мені буде легше і ти будеш мені допомагати». Свідок повідомила, що «часто приходила до них, бо ОСОБА_1 просила допомогти поміняти постіль, потім разом завезли в лікарню, за тиждень до смерті ОСОБА_4 упала на сходах, ОСОБА_10 допомагала їй піднятися, переставляла ноги».

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_11 дала показання про те, що « ОСОБА_12 захворіла з 2015 році і з кожним роком ставала слабкіша і в останні років 5-6 вона була неспроможна справлятися» і ОСОБА_1 «конкретно допомагала: обслуговувала, варила, стирала, ліки купувала, повністю взяла на себе побутові проблеми» приблизно з 2019 року, «весь час в основному була там», «чоловік помер у 2018 , а син приблизно 3 роки тому». У « ОСОБА_12 діти в росії, у них не було можливості допомагати, бо - війна». «Останні роки по квартирі передвігалася, але їй було дуже важко», «вийти з дому, жила на 4 поверсі їй було дуже важко», соціальний працівник не приходив.

Судом також були досліджені письмові докази, долучені до матеріалів позовної заяви, зокрема копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 02.11.2024 року; копії свідоцтв про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , копію довідки МСЕК № 213445 від 11.09.2015 року про встановлення 2 групи інвалідності ОСОБА_1 , копію довідки МСЕК № 861275 від 23.01.2018 про встановлення 2 групи інвалідності ОСОБА_4 копію виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 6570 про перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні з 23.09.2024 по 18.10.2024; довідку ЦНАП виконкому Овруцької міської ради № 3322 від 13.11.2024 про те, що за день смерті ОСОБА_4 була зареєстрована сама; копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , копію витягу з Державного реєстру речових прав на квартиру та витребувані судом лист з Овруцької державної нотаріальної контори та Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру.

Дослідивши наявні у справі докази та проаналізувавши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про таке.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спірні відносини регулюються нормами книги 6 «Спадкове право» Цивільного кодексу України.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем не менш, ніж 5 років до дня смерті.

Положеннями статті 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив, та батьки.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд враховує правила ч. 2 другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивачки разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

Однак доводи позивачки про те, що вона проживала разом із ОСОБА_4 однією сім`єю не менше 5 років не знайшли свого підтвердження належними, достатніми та беззаперечними доказами, зокрема позивачкою не доведено, що вони зі спадкодавцем мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, отже, їх відносини не набули характеру сімейних. Усі доводи позивачки та показання свідків зводилися до підтверження факту тривалого надання допомоги спадкодавцю, оскільки остання мала незадовільний стан здоров`я і потребувала догляду.

Твердження позивачки про наявність підстав для застосування статті 1264 ЦК України , а саме проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки вона надавала постійну допомогу ОСОБА_4 , яка залишилася проживати одна і за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, не є безумовним підтвердженням факту проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю.

Самі лише показання свідків не можуть бути єдиним доказом набуття сімейних стосунків між позивачкою та спадкодавцем упродовж останніх 5 років.

Крім того, суд критично оцінює показання свідків зі сторони позивача, які є її давніми знайомими та приятельками, оскільки хоча вони і давали схожі за змістом показання, однак фактично відліковували 5 річних строк спільного проживання позивачки від року смерті спадкодавця -2024 . Крім того, свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_1 після смерті сина, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , була в депресії та на прохання ОСОБА_4 перейшла до неї жити, отже, такий строк до дня смерті ОСОБА_4 є меншим, ніж 5 років. Інших доказів, які б доводили, передусім, період спільного проживання разом з ОСОБА_4 упродовж не менше 5 років до смерті позивачкою суду не надано.

Також суд звертає увагу, що хоча позивачка і посилалася на те, що після смерті чоловіка вона перейшла жити до ОСОБА_4 , однак доказів дати смерті її чоловіка, зокрема свідоцтва про смерть, суду не надала. За таких обставин суд позбавлений можливості пересвідчитися в тому, що упродовж останніх 5 років до смерті спадкодавця позивачка не перебувала у сімейних стосунках зі своїм чоловіком.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2022 року по справі № 542/1648/19 вказав, що сам лише факт надання постійної допомоги особі, яка залишилася проживати одна і за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, не є безумовним підтвердженням факту проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю.

Щодо позовної вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування за законом першої черги.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови ВС від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16, від 23 липня 2024 року у справі № 702/379/23).

При вирішенні цих позовів має значення доведення сукупності обставин: спадкування за законом; ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (постанови ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15, від 16 березня 2023 року у справі № 185/6281/21, від 26 червня 2023 року у справі № 466/6613/20).

Згідно з висновками Верховного Суду , викладених у постанові від 04.04.2018 року у справі № 233/6868/15-ц у спорах про усунення від права на спадкування підлягають доведенню факти, що спадкодавець перебував у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги (може підтверджуватися медичною документацією), відповідачі мали можливість надавати допомогу, проте ухилялися від їх надання.

Отже, для задоволення таких позовних вимог як усунення від права на спадкування спадкоємців необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.

Зокрема, під безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо усунення від права на спадкування, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності перелічених вище обставин у їх сукупності, за наявності яких у позивача могло виникнути право на усунення від спадкування. Позивачем не доведено перебування спадкодавця ОСОБА_4 у безпорадному стані і наявності у неї потреби у матеріальній чи іншій допомозі.

Наявність у ОСОБА_4 2 групи інвалідності згідно з довідкою МСЕК № 861275 від 23.01.2018 року зі зазначенням протипоказань до важкої фізичної праці та рекомендацією спостереження онколога і лікування у радіолога не може безумовно свідчити про те, що вона протягом тривалого часу перебувала у безпорадному стані. Виписка з медичної карти амбулаторного хворого № 6570 на ім`я ОСОБА_4 за період перебування у стаціонарі з 23.09.2024. по 18.10.2024 року із висновком про те, що хвора у задовільному стані виписана з х/в на амбулаторне лікування також не свідчить про безпорадний стан померлої. Інших медичних документів, які б підтверджували безпорадний стан спадкодавця позивачем не надано.

Також відповідно до положень статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин, а саме: усунення особи від надання спадкодавцеві допомоги за можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, надання допомоги саме відповідачами.

Позивачем не доведено факт ухилення відповідачів від надання допомоги матері, оскільки встановлено, що вони проживають тривалий час в росії, через повномасштабне вторгнення рф на територію України та введення воєнного стану, припинення дипломатичних відносин між Україною та росією відповідачі з об`єктивних причин, що від них не залежали , були позбавлені можливості надавати будь-яку допомогу матері, отже, позивачем не доведено свідоме нехтування відповідачами як спадкоємцями 1 черги виконання встановленого законом обов`язку .

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога про усунення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом не підлягає задоволенню.

Щодо належності відповідачів.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (постанова ВС від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19).

У схожих відносинах, пов`язаних зі спадкуванням, зокрема, справах про визнання права власності у порядку спадкування Верховний Суд вказав, що належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (постанова Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 265/6868/16-ц).

Відповідно до отриманого на запит суду листа-відповіді Овруцької нотаріальної контори від 29.01.2025 року № 305/01-16, а також Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 28.01.2025 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилася.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Слід зазначити, що на день подання позову до суду та розгляду справи судом не закінчився строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , отже, не визначено коло можливих спадкоємців.

Також станом на час вирішення справи судом не отримано доказів того, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , набули у встановленому законом порядку статусу спадкоємців за законом, тобто, є неналежними відповідачами та не мають відповідати за пред`явленим позовом.

Позивач не скористалася правом заміни неналежних відповідачів чи залучення до участі у справі, зокрема, органу місцевого самоврядування як співвідповідача.

Отже, пред`явлення позову до неналежних відповідачів , а саме осіб, які не прийняли спадщину, є самостійною підставою для відмови в позові.

Керуючись ст. 4, 12, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю протягом останніх п`яти років та усунення від права на спадкуваня за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4

Суддя: Оксана ІВАШКЕВИЧ