Справа № 447/3137/21 Головуючий у 1 інстанції Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/3066/24 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: представника Львівської обласної

прокуратури Кульчицького Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської обласної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Миколаївського відділення поліції Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Миколаївського відділення поліції Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про зобов`язання відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, в розмірі 1500000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05 січня 2023 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №114.

13 березня 2023 року Львівська обласна прокуратура подала до суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із смертю позивача ОСОБА_2 , оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

19 червня 2023 року та 31 липня 2023 року ОСОБА_1 (донька позивача ОСОБА_2 ) подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.251 ЦПК України до вирішення питання про залучення до участі у справі правонаступників спадкоємців позивача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року закрито провадження у справі у зв`язку із смертю позивача ОСОБА_2 , оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва (п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України).

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, однак, вважала, що оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання про її права та законні інтереси, як правонаступника позивача.

Зазначала, що суд зобов`язаний був залучити її до участі у справі, як правонаступника позивача, зважаючи на довідку державного нотаріуса від 17.01.2023 року про те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 . Просила скасувати ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду на 17 грудня 2024 року.

17 грудня 2024 року розгляд справи відкладено на 18 лютого 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 , яке надійшло до апеляційного суду 16 грудня 2024 року, у зв`язку з хворобою апелянта.

В судове засідання апеляційного суду 18 лютого 2024 року учасники справи, окрім представника Львівської обласної прокуратури, не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, апелянт ОСОБА_1 повторно подала до суду клопотання від 17 лютого 2025 року про перенесення розгляду справи у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні, однак, у задоволенні такого клопотання апеляційним судом відмовлено, з урахуванням того, що клопотання заявлене повторно і явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, інші учасники справи клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 27 лютого 2025 року о 14:15 год.

Заслухавши пояснення представника Львівської обласної прокуратури в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч.2 ст.362 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків. У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Апелянт ОСОБА_1 , оскаржуючи ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року в апеляційному порядку, вказувала, що вона, як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , є правонаступником позивача в даній справі, тому порушенні її права та законні інтереси.

Колегія суддів такі доводи апелянта відхиляє з урахуванням наступного.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, визначені статтею 1219 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст.1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Також частиною третьою статті 1230 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за життя.

В цивілістичній доктрині під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому у частині третій статті 1230 ЦК передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. У випадку, якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи, не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №753/15095/17 та від 15 серпня 2023 року у справі №202/3157/22.

На вказане звертав увагу Верховний Суд, скасовуючи постанову Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року в даній справі.

За обставинами даної справи, предметом спору є відшкодування моральної шкоди, однак, таке відшкодування не було присуджене позивачу ОСОБА_2 за життя, а відтак, право на відшкодування моральної шкоди, про яке позивач ОСОБА_2 просив у своїй позовній заяві, не входить до складу спадщини, яка залишилась після його смерті.

З наведених мотивів, відхиляються доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було вирішено її клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю позивача та залучення її ( ОСОБА_1 ) до участі у справі, як правонаступника позивача ОСОБА_2 , оскільки позивач помер на стадії розгляду справи, тому не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди.

Таким чином, підстав для висновку про те, що оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта ОСОБА_1 , немає, тому апеляційне провадження в даній справі, відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року, підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.362 ч.1 п.3, ч.2, 367, 368, 381, 389 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської обласної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Миколаївського відділення поліції Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Повний текст ухвали складений 27 лютого 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич