Провадження № 2/734/126/25 Справа № 734/4959/24
У Х В А Л А

про закриття провадження

26 лютого 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді - Іванюка Т.І.,

з участю: секретаря судового засідання - Ієвлевої О.В.,

представника позивача Задорожньої О.І.,

представника відповідача Михеда В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , безпідставно набуті кошти в розмірі 61 631,88 грн., індекс інфляції за час прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3 694,55 грн., проценти за користування чужими коштами у розмірі 1 455,29 грн., за загальною сумою 66 781,72 грн. та судові витрати. Як виходить із змісту позовних вимог, військова частина НОМЕР_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який був виданий за її заявою, стягнула із заробітної плати Позивача за заподіяну шкоду грошові кошти у сумі 55 509 грн. 62 коп. Також із заробітної плати було утримано 6 122 грн. 26 коп. виконавчого збору. 23 січня 2024 року Козелецьким районним судом Чернігівської області було винесено рішення по цивільній справі № 734/5358/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , яким визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за номером 1947, вчинений 13 листопада 2020 року державним нотаріусом Остерської державної нотаріальної контори Велігошею Лідією Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 заборгованості в сумі 61 222.69 гривень. Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з вимогою повернути утримані із його заробітної плати кошти, на що жодної відповіді не отримав. Відтак вимушений звернутися дол. суду ля захисту свої прав і законних інтересів.

Присутній в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Вважає, що даний позов підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи, що військовою частиною НОМЕР_1 у рахунок погашення завданої ОСОБА_1 шкоди правомірно було стягнуто із грошові кошти з останнього шляхом їх утримання із його заробітної плати. Тому підстав для повернення даних коштів позивачу немає. Питання щодо підсудності даного позову залишив на розгляд суду.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини четвертої статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частин першої та другої статті 2Закону України від 25березня 1992року №2232-XII«Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 6 ст.2Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового складу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Останній, обіймаючи посаду старшини НОМЕР_2 навчальної батареї військової частини НОМЕР_1 та будучи матеріально-відповідальною особою, у вересні 2018 року передавав свою посаду лейтенанту ОСОБА_2 перед звільненням з лав Збройних Сил України. В ході передачі Позивачем посади була виявлена нестача майна речової служби, яке було закріплено за 8 навчальною батареєю, за що, за наслідками проведеного службового розслідування, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1526 від 19.09.2018, старшину ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної

відповідальності в розмірі 61 903,46 грн. Вищевказані кошти військовою частиною НОМЕР_1 були стягнуті шляхом утримання із заробітної плати військовослужбовця ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження на підставі виконавчого напису державного нотаріуса, виданого за заявою військової частини НОМЕР_1 , який в подальшому був скасований рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області. У подальшому, ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з вимогою повернути утримані із його заробітної плати грошові кошти, але відповідь на неї не отримав, відтак вимушений звернутися до суду.

Наведене свідчить про те, що спір фактично виник між суб`єктом владних повноважень та особою, яка проходила військову службу, а отже, є публічно-правовим.

За таких обставин, дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства як така, що пов`язана з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків.

Вищезазначене твердження узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 та в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі № 686/18159/18, які відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України суд повинен враховувати під час ухвалення рішення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги вищевикладене, суд доходить висновку про закриття провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне, відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ЦПК України, роз`яснити позивачу, що розгляд справи зазначеної категорії віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст.ст.4, 19, 255, 256, 263 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її складання та підписання суддею.

Суддя: