Справа № 202/9886/24
Провадження № 2/202/810/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі

за участю позивача ОСОБА_1

цивільну справу 202/9886/24

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.08.2024, через підсистему «Електронний суд», представник позивача адвокат Мисечко Катерина Олександрівна, звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що 20 травня 2023 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 позику в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, а відповідач отримав позику та зобов`язався за користування грошима сплачувати процент у розмірі 250 доларів США кожного місяця.

Гроші відповідач позичав для ведення бізнесу.

Договір позики був укладений в усній формі, тому що відповідач ухилився від написання розписки, скориставшись дружніми стосунками з позивачем.

В червні та липні 2023 року відповідач сплачував проценти за користування грошима у розмірі по 250 доларів США.

В серпні 2023 року відповідач знову звернувся до позивача з проханням позичити ще 2000 доларів США для розширення бізнесу.

23 серпня 2023 року позивач у присутності дружини відповідача позичив відповідачу 2000 доларів США.

Між позивачем та відповідачем в усній формі був укладений договір позики, згідно якому відповідач за користування грошима повинен був сплачувати процент у розмірі вже 500 доларів США кожного місяця, оскільки сума основного боргу стала 4000 доларів США.

Відповідач в серпні, вересні та жовтні передав позивачу по 250 доларів США у гривневому еквіваленті в якості процентів за користування позикою. З листопаду по лютий 2024 року відповідач сплатив 3 переказу грошей на карту позивача по 2000 грн. кожного разу та 1 переказ у розмірі 1500 грн. Усього відповідач сплатив позивачу 1250 доларів США та 7500 грн. у якості процентів за користування позикою.

Між позивачем та відповідачем відразу була домовленість, що якщо бізнес не буде розвиватися, то відповідач поверне позивачу повністю суму позики у розмірі 4000 доларів США та проценти за весь час користуванням грошима.

Після останньої виплати у лютому 2024 року відповідач перестав сплачувати проценти, пояснив що бізнес не розвивається, але відмовився повернути позику. Відповідач свої зобов`язання про повернення позики не виконав, позику до цього часу позивачу не повернув, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. На даний час відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 4000 доларів США позики та 1000 доларів США процентів за користуванням позикою, що у гривневому еквіваленті, згідно з курсом долару США за курсом НБУ ( 41,2 грн. за 1 долар) на час звернення до суду складає 205 000 грн.

З приводу незаконних дій відповідача ОСОБА_1 звернувся з заявою до ВП № 2 ДРУП, після чого було відкрите кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України та ОСОБА_1 було визнано потерпілим.

Враховуючи викладене просила суд стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 борг за договорами позики від 20 травня 2023 року, 23 серпня 2023 року, який станом на березень 2024 року становить 205 000 грн. ( 164 000 грн. основний борг; 41 000 грн проценти за користування позикою). Судові витрати покласти на відповідача.

09.09.2024 по справі відкрите спрощене позовне провадження та відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позов.

Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов не подав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений смс-повісткою, яка направлена судом на вказаний ним у відповідній заяві номер телефону, але до суду не з`явився, будь-яких заяв не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Отже, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Заслухавши позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначив, що 20 травня 2023 року та 23 серпня 2023 року уклав з ОСОБА_2 договори позики на загальну суму 4 000 доларів США зі сплатою відсотків.

Договори у письмовій формі не укладалися. Розписки на підтвердження укладення вказаних договорів ОСОБА_2 позивачу не надавались.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1046 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Приписами пункту 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Враховуючи, що у цивільних правовідносинах застосовується неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі 17 гривень, встановлений пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу, договір позики може укладатися фізичними особами в усній формі, якщо його сума не перевищує 170 грн.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В даній справі позивачем суду не надано належних доказів, що 20.05.2023 та 23.08.2023 між ним та ОСОБА_2 були укладені договори позики з ціною договору 2 000 доларів кожний, а тому у суду нема підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за ними.

Суд відхиляє як докази надані позивачем протоколи допитів свідка та потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки факт укладення договору позики на суму, яка перевищує 170,00 грн може бути доведений лише письмовим договором позики або розпискою позичальника або іншим документом, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 27.02.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО