Єд.унік.№243/5112/24
Провадження№2/243/178/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу внаслідок протиправного та тривалого ухилення відповідача від проведення перерахунку розміру її пенсії по втраті годувальника заподіяно моральну шкоду. Відповідач безпідставно на протязі 2 років та 6 місяців не виконував та не врахував при визначенні розміру пенсії позивача по втраті годувальника наявне рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №200/12312/21. Позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті позивач оформила в ГУ ПФУ в Донецькій області пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка згідно із ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-ХІІ (далі Закон №2262). Вказана пенсія була призначена позивачу з 01.12.2021. Однак розмір цієї пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка з самого початку був визначений відповідачем невірно, із значним заниженням, оскільки відповідач при цьому не врахував розмір пенсії годувальника після перерахунку згідно до рішення суду.

Так, за життя чоловік позивача ОСОБА_3 звернувся із позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області щодо проведення перерахунку розміру його пенсії. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №200/12312/21 було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 02.07.2021 №33/25/-1579 про розмір грошового забезпечення, а також було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 02.07.2021 №33/25/-1579 про розмір грошового забезпечення та виплатити різницю недоотриманої пенсії з 01.12.2019 з урахуванням фактично виплачених сум. Апеляційну скаргу відповідача на вказане рішення суду було повернуто ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021 внаслідок несплати апелянтом судового збору, а тому рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №200/12312/21 набуло законної сили 22.12.2021. На виконання цього рішення судом 11.01.2022 було видано виконавчий лист. Відповідно до ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2022 заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження було задоволено та вирішено замінити стягувача у виконавчому листі по справі №200/12312/21 з ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 . Однак лише в червні 2023 відповідачем на виконання вказаного рішення був зроблений перерахунок пенсії померлого чоловіка позивача за період з 01.12.2019 по ІНФОРМАЦІЯ_2 (до моменту смерті) та нараховано недоотриману пенсію чоловіка у розмірі 156033,92 грн. Наразі ця заборгованість досі не виплачена. Таким чином, відповідач був з грудня 2021 року обізнаний про те, що розмір пенсії чоловіка позивача за останні два роки до його смерті був визначений ним з порушенням норм законодавства. Однак, коли позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок пенсії по втраті годувальника з урахуванням перерахованої на підставі рішення суду пенсії померлого чоловіка ОСОБА_3 з моменту переходу на пенсію чоловіка, а саме з 01.12.2021, відповідач їй відмовив в перерахунку пенсії. Ці обставини встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі №520/30051/23, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021 №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №200/12312/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021 №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №200/12312/21, починаючи з 01.12.2021, з урахуванням раніше виплачених сум. Апеляційну скаргу відповідача на вказане рішення суду було повернуто ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2024 внаслідок несплати апелянтом судового збору, а тому рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі №520/30051/23 набуло законної сили 22.04.2024. На виконання цього рішення судом 20.05.2024 було видано виконавчий лист. Зазначає, що відповідач зробив перерахунок пенсії померлого чоловіка позивача ОСОБА_3 , так і перерахунок пенсії позивача по втраті годувальника лише після винесення судами рішень про це у справах №200/12312/21 та №520/30051/23. При цьому відповідач намагався затягнути набрання законної сили рішеннями в цих справах, подаючи апеляційні скарги, розгляд яких його вочевидь не цікавив, оскільки обидві скарги не були оплачені судовим збором і були через деякий час повернуті судами. Таким чином, відповідач був з самого початку добре обізнаний про те, що розмір пенсії позивача по втраті годувальника визначений з порушенням норм законодавства. Відповідач не може посилатись на те, що цей факт став йому відомий лише після того, як рішення суду при визнання протиправною відмови провести перерахунок набуло законної сили, оскільки він є найбільш обізнаним та компетентним державним органом в сфері пенсійного забезпечення і уповноважені працівники відповідача безумовно знають та розуміють норми профільного законодавства. В даній справі не існувало ніяких виключних або нестандартних обставин, внаслідок яких відповідач міг би мати сумніви щодо того, як правильно застосовувати норми діючого законодавства. Відповідач повинен був діяти у суворій відповідності до цих норм, які чітко визначали його обов`язок спочатку зробити перерахунок пенсії померлого чоловіка позивача, а потім, виходячи з цієї перерахованої пенсії, вже розрахувати розмір пенсії по втраті годувальника для позивача. Відмова відповідача це зробити належним чином та своєчасно не має ніякого розумного обґрунтування або пояснення, а єдиним наслідком цього є лише затягування отримання коштів позивачем. Між сторонами з січня 2022 року відбувалось листування, в ході якого позивач наполягала на проведенні перерахунку розміру пенсії, а відповідач від нього ухилявся. Як було зазначено, відповідач тривалий час (2 роки та 6 місяців) ухилявся від виконання свого обов`язку щодо визначення позивачу належного їй розміру пенсії, хоча безумовно був обізнаний про протиправність своїх дій та про порушення такими діями вимог законодавства. Зауважує, що відповідач в будь-якому випадку досяг своєї мети затягнути виплату належних коштів позивачу, оскільки навіть після прийняття судом рішень та набуття ними законної сили відповідач, посилаючись на норми законодавства, не виплачує ці кошти одразу, а замість цього передає ці рішення для постановки у чергу і наступного (невідомо коли) погашення заборгованості за рахунок коштів Державного бюджету України. Такий наслідок відмови у своєчасному перерахунку, безумовно, відповідач також усвідомлював. Внаслідок таких дій з боку відповідача позивач недоотримала за період з 01.12.2021 по 31.05.2024 пенсію в загальному розмірі 76446,90 грн, оскільки до перерахунку розмір її пенсії з втрати годувальника складав 4722,00 грн (спочатку 4186,00 грн), а після перерахунку - 7891,84 грн, тобто збільшився на 67%. Кожного місяця позивач недоотримувала 3169,84 грн, і це в період воєнного стану, вимушеного переїзду до м.Харкова та реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, що збільшило її витрати на проживання. Ці кошти були вкрай необхідні позивачу для проживання, а також для лікування, оскільки вона є інвалідом 2-ї групи безстроково. Однак замість їх своєчасного отримання, що безумовно мало б місце у разі належного виконання відповідачем вимог законодавства, позивач була змушена два з половиною роки надсилати відповідачу письмові звернення, на які отримувала лише формальні відписки, а також подавати позови до судів. А тепер, після того, як відповідач нарешті вимушено погодився із існуванням заборгованості з пенсії, виплата цієї заборгованості відкладається на невизначений час. Позивач як вдова фактично залишилась наодинці з цією проблемою і змушена постійно вчиняти якісь дії, щоб добитись справедливості та отримати те, що їй належить по закону після смерті чоловіка. Позивач, будучи інвалідом другої групи безстроково, тривалий час намагається реалізувати свої права у державному органі, який покликаний захищати ці права здійснювати за її кошти, як платника податків, але на протязі кількох років натикається на байдужість та формалізм. Пенсійний орган ігнорує вимоги законодавства, фактично тривалий час знущається з позивача, свідомо затягує розгляд і вирішення її заяв. З таких дій позивач робить висновок, що пенсійний орган намагається взяти її змором, примусити відмовитись від своєї позиції або просто відкласти поновлення її прав на невизначений термін. Така поведінка представників державного органу глибоко травмувала позивача, погіршувала самопочуття та здоров`я. За період, що пройшов з виникнення законних підстав для перерахунку пенсії, позивач в багатьому зневірилась в державній системі, що покликана захищати її, перебуває в постійному стресі. Ці думки знижують її самооцінку та не дають спокійно жити, оскільки вона відчуває себе приниженою. Її чоловік як працівник правоохоронного органу за життя заробляв собі на пенсію в т.ч. щоб в пенсійному віці захистити свою дружину, а тепер пенсійний орган своєю протиправною поведінкою робить все для того, щоб позбавити її зароблених чоловіком благ. Внаслідок малого розміру пенсії позивач не має можливості оплачувати повністю за останні два роки житлово-комунальні послуги за квартиру, в якій зараз проживає як внутрішньо переміщена особа. Внаслідок цього виникла заборгованість. позивач сильно переживає з цього приводу і не хоче створювати зайві проблеми господарям квартири, де вона мешкає, побоюється відключення цих послуг, а тому перебуває під додатковим психологічним тиском. Психологічний вплив усіх цих обставин на позивача посилюється і внаслідок її загального хворобливого стану, який підтверджується в т.ч. випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.03.2024. З цієї довідки видно, зокрема, що позивач страждає крім іншого на гіпертонічну хворобу 2-го ступеню. Також позивачу діагностовано помірний головний біль, втомлюваність, лабільність нервової системи - від плаксивості до агресії неконтрольованої. Таким чином, психологічні навантаження внаслідок неправомірної поведінки відповідача, що викликають невпевненість в майбутньому, додатково розхитують і без того пригнічений стан здоров`я позивача. З викладених вище фактичних обставин є очевидним, що позивач довів протиправність дій відповідача, яка підтверджена судовим рішенням, наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між ними, а також обґрунтував заявлений розмір моральної шкоди.

Позивач вважає, що їй заподіяно моральну шкоду в розмірі 76446,90 грн, який розмір обґрунтовується наступним. Згідно Постанови ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі №214/7462/20 гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Під глибиною фізичних та душевних страждань можуть розумітись негативний вплив на особистість, зміна поведінки, повторюваність, інтенсивність (частота в часі), тривалість, фізичні страждання. В той же час під погіршенням здібностей або позбавленням можливості їх реалізації розуміється втрата можливостей, призупинення занять, фізичні перешкоди, втрата довіри до особи, неминучість витрат та втрат, необхідність/неминучість додаткових витрат на відновлення стану до порушення, зміна роду занять тощо. Наявність таких факторів та їх шкідливий вплив на особу позивача пояснені вище. Позивач недоотримала за період з 01.12.2021 по 31.05.2024 пенсію в загальному розмірі 76446,90 грн, оскільки до перерахунку розмір її пенсії з втрати годувальника складав 4722,00 грн (спочатку 4186,00 грн), а після перерахунку - 7891,84 грн, тобто збільшився на 67%. Доказом цього є лист відповідача від 05.06.2024 на адресу виконавчої служби. Фактично кожного місяця позивач недоотримувала в середньому 3169,84 грн. Весь цей час позивач розуміла, що має право на ці кошти, оскільки мала можливість з наявних документів приблизно оцінити цю різницю. Вона перебувала у стані постійного стресу, оскільки законно сподівалась на ці кошти, але повинна була десь здобувати їх іншим шляхом (займати у знайомих, родичів, продавати майно тощо) або відмовлятись в межах цієї суми від купівлі продуктів, необхідних ліків, оплати комунальних послуг тощо. Таким чином, відсутність цих коштів постійно змушувала її вносити зміни до своїх життєвих планів та коригувати їх, відмовляти собі в необхідному, оскільки вона не мала жодних гарантій, що зможе якось покрити нестачу, повернути позичені кошти тощо. Враховуючи це, позивач вважає, що розмір моральної шкоди дорівнює саме тій сумі пенсії, яку вона недоотримала на протязі цього періоду внаслідок протиправних дій відповідача, а саме 76446,90 грн. Зазначає, що така сума з огляду на практику ЄСПЛ не є надмірною. Так, наприклад, в постанові ВГСУ від 15.02.2017 у справі №903/486/16 зазначено, що відповідно до практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується, і її розмір в аналогічних справах ЄСПЛ встановлювався на рівні 1500-3000 Євро. Сума, якою визначає розмір моральної шкоди позивач, виходячи з курсу НБУ станом на 26.06.2024 43,545 грн. за 1 Євро, в еквіваленті дорівнює 76446,90 грн / 43,545 = 1755,58 Євро, тобто є цілком співмірною із зазначеною практикою Європейського суду з прав людини.

Тому, просить суд: стягнути з Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 76446,90 грн.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представником відповідача направлено на адресу суду відзив на позовну заяву за змістом якого, позовні вимоги не визнаються в повному обсязі з наступних підстав. Так, позивач зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди є невиконання Головним управлінням судових рішень Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №200/12312/21 та Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №520/30051/23 в частині виплати коштів. Разом з тим, в даному випадку відсутній головний критерій для відшкодування моральної шкоди, а саме наявність вини заподіювача, з огляду на наступне. Виплата пенсій, […], особам, які мають право на пенсію за Законом України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та членам їх сімей згідно статті 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Нараховані кошти позивачу на виконання судових рішень мають бути виплачені за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. Так, судові рішення, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, обліковуються Головним управлінням. Посилаючи на положення ст.ст.23,116 Бюджетного кодексу України, зазначає, що виділення коштів із Державного бюджету на фінансування даного судового рішення не залежить від волі Головного управління і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав. Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості виконати судове рішення. 24 червня 2023 року постановою №631 Кабінет Міністрів України затвердив Бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік, яким на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, було передбачено 360,0 млн гривень. Виплата проведена за рішеннями суду, дата набуття чинності яких по 22 вересня 2020 року включно. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, згідно з абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року 31-2 (зі змінами). Щодо суми коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду на 2024 рік, вона буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2024 рік, який згідно із підпунктом 1-1 пункту 14 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України затверджується Кабінетом Міністрів України в місячний термін після набрання чинності законом про Державний бюджет України на відповідний рік. На сьогоднішній день бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено. Також зазначає, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Так, у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року по справі №580/5869/22 зазначено: «з огляду на запровадження в Україні воєнного стану та для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації, виходячи з наявних/обмежених фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо тимчасового порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, що стосується разової (несистематичної, додаткової до пенсії та інших видів соціальних виплат) грошової допомоги від держави, ніяким чином не може розцінюватися, як звуження права на соціальний захист, таке рішення покликане, передусім, фінансово забезпечити заходи правового режиму воєнного стану в Україні та заходи загальної мобілізації». Так у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Проте, як вбачається з наданого позову, позивачем не надано належних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння їй сильних душевних страждань, завдання шкоди її здоров`ю, чи завдання їй інших втрат немайнового характеру з яких можливо обрахувати розмір компенсації та характер і обсяг моральних страждань, матеріальні витрати, понесені позивачем. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 березня 2023 року по справі №280/1530/20. Також у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Наведені позивачем обставини, на переконання Головного управління, не довели причинного зв`язку між діями Головного управління та завданою моральною шкодою, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Посилаючись на положення ст.23 ЦК України, зазначає, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №200/12312/21 здійснено перерахунок пенсії з 01 грудня 2019 року на підставі довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» від 02 липня 2021 року № 33/25/-1579 про розмір грошового забезпечення. Сформовано розмір доплати за судовим рішенням за період з 01 грудня 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 156033,92 грн. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №520/30051/23 здійснено перерахунок пенсії по втраті годувальника з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021 №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №200/12312/21, починаючи з 01.12.2021. Сформовано розмір доплати за судовим рішенням за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2024 року у розмірі 76446,90 грн. Позивач вважає, що моральна шкода за вказаними судовими рішеннями має становити 76446,90 грн, при цьому повністю ігнорує принцип розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таким чином, наведені позивачем обставини, на переконання Головного управління, не довели причинного зв`язку між діями Головного управління та завданою моральною шкодою, не довели та не підтвердили розмір завданої моральної шкоди, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив за змістом якої ознайомившись з відзивом на позовну заяву позивач звертає увагу, що відповідач у відзиві підтверджує, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №200/12312/21 здійснено перерахунок пенсії з 01 грудня 2019 року на підставі довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» від 02 липня 2021 року №33/25/-1579 про розмір грошового забезпечення. Сформовано розмір доплати за судовим рішенням за період з 01 грудня 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 156033,92 грн; підтверджує, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №520/30051/23 здійснено перерахунок пенсії по втраті годувальника з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021 №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №200/12312/21, починаючи з 01.12.2021. Сформовано розмір доплати за судовим рішенням за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2024 року у розмірі 76446,90 грн; не заперечує, що на обидва вказані судові рішення відповідач подавав і не оплачував судовим збором апеляційні скарги, що мало наслідком повернення апеляційних скарг; не заперечує та не ставить під сумнів викладені позивачем відомості та докази щодо листування між сторонами з січня 2022 року, в ході якого позивач наполягала на проведенні перерахунку розміру пенсії, а відповідач від нього ухилявся; не заперечує проти доводів позивача щодо того, що відповідальні працівники відповідача безумовно були обізнані про алгоритм та законні підстави проведення перерахунку пенсії позивача після проведення перерахунку пенсії її годувальника. Не навів жодних виключних або нестандартних обставин, внаслідок яких відповідач міг би мати сумніви щодо того, як правильно застосовувати норми діючого законодавства; ніяк не пояснив відмову провести перерахунок пенсії позивача по втраті годувальника у зв`язку із рішенням суду по справі №200/12312/21, внаслідок чого позивач була змушена звертатись з іншим позовом у справі №520/30051/23; не пояснив, чому розглядав заяви позивача про перерахунок пенсії за нормами Закону України «Про звернення громадян», а не згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Замість цього відповідач чомусь вирішив, що «підставою для відшкодування моральної шкоди є невиконання Головним управлінням судових рішень Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №200/12312/21 та Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №520/30051/23 в частині виплати коштів». Чому відповідач зробив такий висновок, незрозуміло, оскільки це суперечить змісту позову. Вочевидь, відповідач не прочитав уважно позов та застосував стандартний текст відзиву. Відповідачу ставиться у провину не затримка з виплатами коштів по заборгованостям, які виникли після проведення перерахунків на підставі двох судових рішень. Зазначено, що відповідач безпідставно на протязі 2 років та 6 місяців не враховував при визначенні розміру пенсії позивача по втраті годувальника наявне рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №200/12312/21. На підставі цього рішення суду відповідач зробив перерахунок пенсії годувальника - чоловіка позивача. У відповідності до чітких і недвозначних норм діючого законодавства після цього відповідач повинен був одразу після отримання першої заяви позивача (ще у січні 2022 року) визначити розмір пенсії позивача по втраті годувальника на підставі нового розміру пенсії годувальника. Але відповідач цього не зробив, а натомість свідомо доклав зусиль для того, щоб максимально затягнути з перерахунком. На жаль, виходячи із численної судової практики, необхідно констатувати, що така тактика є звичайною та загальновживаною для пенсійних органів, які під будь-яким приводом (або взагалі без приводу) відмовляють пенсіонерам в розрахунку належного розміру пенсії. Після отримання пенсіонерами рішень судів на їх користь (що також займає значний час з огляду на зайнятість судів та на подання апеляційних скарг пенсійними органами) такі пенсійні органи нарешті роблять перерахунок пенсії, визначають розмір заборгованості, яка накопичилась з моменту порушення прав пенсіонера, і ставлять її в чергу на невизначений час, знімаючи з себе відповідальність за подальшу затримку часу. В позові сторона позивача докладно показала і довела доказами винну поведінку відповідача по ухиленню від проведення їй перерахунку пенсії по втраті годувальника. Саме така свідома поведінка відповідача, яка не має жодних раціональних пояснень, а спрямована виключно на створення умов для затримки виплати пенсії позивачу, ставиться йому у провину і є причиною заподіяння позивачу моральної шкоди. При цьому позивач так само докладно пояснив, чим і яка саме заподіяна моральна шкода, чим обґрунтований її розмір, на які норми закону та правові висновки Верховного Суду він посилається. Але усі ці доводи залишились поза увагою відповідача. Оскільки відповідач у своєму відзиві взагалі не аналізує конкретні факти та позицію позивача, а висловлює заперечення загального характеру, не пов`язані із ситуацією, то доводи відзиву не мають значення і не можуть бути підставою для відмови в позові.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року по справі №200/12312/21, задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 02.07.2021 року № 33/25/-1579 про розмір грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» від 02.07.2021 року № 33/25/-1579 про розмір грошового забезпечення та виплатити різницю недоотриманої пенсії з 01.12.2019 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року по справі №200/12312/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року в справі №200/12312/21 повернуто апелянту.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року по справі №200/12312/21 судом 11 січня 2022 року було видано виконавчий лист.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб 30 листопада 1988 року. Після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08 листопада 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з протоколом за пенсійною справою - (МВС) від 29.09.2023 дружині ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з 01 грудня 2021 року довічно призначена пенсія в разі втрати годувальника загальний розмір пенсії щомісячно складає 4186,00 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі №200/12312/21 заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Замінено стягувача у виконавчому листі по справі №200/12312/21 з ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі №200/12312/21, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 р. у справі №200/12312/21 залишено без задоволення. Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 р. у справі №200/12312/21 залишено без змін.

20 січня 2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила на виконання рішення суду, здійснити перерахунок пенсії та провести розрахунок заборгованості з 01.12.2019 згідно рішення суду та спрямувати на її адресу довідку щодо заборгованості і графік виплати.

Відповідно до листа відповідача від 09 лютого 2022 року №3400-1492/Б-15/8-0500/22 звернення позивача від 20 січня 2022 року було розглянуто управлінням та повідомлено, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №200/12312/21 надійшло до управління 02 листопада 2021 року. ГУ ПФУ в Донецькій області подано 17 листопада 2021 року до Першого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду. На момент смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) ухвала Першого апеляційного адміністративного суду до ГУ ПФУ в Донецькій області не надходила, таким чином, рішення суду не набрало законної сили. Враховуючи вищезазначене, оскільки рішення суду не набрало законної сили, то підстави для проведення перерахунку пенсії згідно з рішенням суду відсутні.

15 травня 2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок пенсії по втраті годувальника з урахуванням перерахованої на підставі рішення суду пенсії померлого чоловіка ОСОБА_3 з моменту переходу на пенсію чоловіка.

Відповідно до листа відповідача від 14 червня 2023 року №11053-9986/Б-02/8-0500/23 звернення позивача від 15 травня 2023 року було розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області та повідомлено, що у зв`язку з необхідністю додаткового вивчення питань, викладених у зверненні, відповідь буде надана пізніше, в строки, визначені ст.20 ЗУ «Про звернення громадян».

Відповідно до листа відповідача від 27 червня 2023 року №11847-9986/Б-02/8-0500/23 звернення позивача від 15 травня 2023 року повторно було розглянуто управлінням та повідомлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії в разі втрати годувальника відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.12.2021 за померлого чоловіка ОСОБА_3 . Основний розмір пенсії розрахований у розмірі 30% від суми грошового забезпечення померлого годувальника на момент його смерті та складає з урахуванням підвищень 4186,00 грн. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року по справі №200/12312/21, яке набрало законної сили 25 квітня 2023 року, змінено сторону заявника у виконавчому документі та здійснено перерахунок виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 на підставі довідки державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 02.07.2021 №33/25/1579 про розмір грошового забезпечення. Доплата по пенсії ОСОБА_3 з 01.12.2019 становить 156033,92 грн.

24 серпня 2023 року відповідачем було направлено лист головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буселу В. щодо виконання постанови по гр. ОСОБА_1 , за змістом якого відповідач просив закінчити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення в межах функціональних повноважень та повідомив, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року по справі №200/12312/21, з урахуванням ухвали про заміну сторони виконавчого провадження Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року по справі №200/12312/21, виконане в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. На виконання рішення відповідачем нараховано недоотриману пенсію ОСОБА_3 на підставі довідки №33/25-1579 від 02.07.2021 до моменту його смерті, а саме за період з 01.12.2019 по 30.11.2021 у сумі 156033,92 грн. Посилаючись на положення ст.8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.ст.23,116 Бюджетного кодексу України зазначив, що виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 01.12.2019 по 30.11.2021 у загальній сумі 156033,92 грн буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

03 вересня 2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок пенсії по втраті годувальника на підставі поновленої довідки згідно рішення суду по справі №200/12312/21.

Листом від 02 жовтня 2023 року №19158-17798/Б-02/8-0500/23 відповідач відмовив в перерахунку пенсії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року по справі №520/30051/23, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій обл. щодо відмови провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021р. №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021р. у справі №200/12312/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021р. №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021р. у справі №200/12312/21, починаючи з 01.12.2021р., з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року по справі №520/30051/23 судом 20 травня 2024 року було видано виконавчий лист.

27 травня 2024 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кириченком М.С. відкрито виконавче провадження за № НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа №520/30051/23 виданого 20 травня 2024 року.

05 червня 2024 року відповідачем було направлено лист головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кириченку М. щодо виконання постанови по гр. ОСОБА_1 , за змістом якого відповідач просив закінчити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення та повідомив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року по справі №520/30051/23, яке набрало законної сили 22 квітня 2024 року, виконане в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. Відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 7891,84 грн (розмір пенсії до перерахунку складав 4722,00 грн) з 01.12.2021 з врахуванням довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021 №33/25-1579. Нарахована сума доплати за результатами перерахунку згідно рішення з урахуванням виплачених сум за період з 01.12.2021 по 31.05.2024 склала 76446,90 грн. Посилаючись на положення ст.8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.ст.23,116 Бюджетного кодексу України зазначив, що виплата доплати пенсії за рішенням за період з 01.02.2021 по 31.05.2024 у загальній сумі 76446,90 грн буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно довідки від 08 серпня 2022 року № 6333- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , перемістилася в АДРЕСА_2 .

Позивачем до позову також долучено рахунок за послуги централізованого водопостачання та водовідведення відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01.05.2024 наявна заборгованість перед КП «Харківводоканал» у сумі 4245,76 грн; рахунок за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем (ВБС) теплопостачання та постачання гарячої води відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01.04.2024 наявна заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» у сумі 33563,42 грн; рахунок на оплату послуг ОСББ «Висота» відповідно до якого, за адресою АДРЕСА_2 станом на 01.05.2024 наявна заборгованість у сумі 1184,40 грн.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 695236 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи з 27.04.2023, безстроково.

Позивач стверджує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по перерахунку пенсії, її самопочуття та стан здоров`я значно погіршився, на підтвердження чого нею надана виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.03.2024, згідно з якою позивач, зокрема страждає на гіпертонічну хворобу 2-го ступеню. Також позивачу діагностовано зокрема, помірний головний біль, втомлюваність, лабільність нервової системи - від плаксивості до агресії неконтрольованої.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є сусідкою позивача, пояснила, що позивача знає з 2025 року, спілкується з нею добре та завжди запитує, як вона себе почуває. Позивач розповідала, що у неї підвищувався тиск, вона зверталась до лікаря. Позивач іноді займала у неї гроші та завжди повертала. Про те, що позивачу не доплачували пенсію їй відомо з її слів. Позивач дуже переживала з приводу несплати їй коштів.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , пояснила, що позивача знає з кінця 2024 року, спілкуються майже кожного дня. Позивач людина відповідальна, але коли йде розмова за пенсію вона становиться неврівноваженою, оскільки вважає, що відносно неї приймаються несправедливі рішення. Також позивач періодично займала у неї кошти, завжди повертала.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність повідомлених свідками обставин, які підтверджуються іншими доказами.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумарність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17, провадження № 12-208гс18 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110цс18, вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц, провадження № 14-261цс19 вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Враховуючи наявність рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року по справі №520/30051/23, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій обл. щодо відмови провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021р. №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021р. у справі №200/12312/21, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з втрати годувальника за померлим чоловіком ОСОБА_3 з врахування довідки про розмір грошового забезпечення від 02.07.2021р. №33/25-1579 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2021р. у справі №200/12312/21, починаючи з 01.12.2021р., з урахуванням раніше виплачених сум, суд не погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність таких дій відповідача доведена, вина в даному випадку презюмується і тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в цій частині, оскільки протиправність дій відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підтверджена відповідним рішенням.

За змістом відзиву, відповідачем вживались заходи з метою виконання рішення, проте на сьогоднішній день бюджетних асигнувань не проведено та виділення коштів із Державного бюджету на фінансування даного судового рішення не залежить від волі відповідача і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав, однак ці доводи суд оцінює критично та не приймає до уваги, оскільки підставою для стягнення моральної шкоди і як наслідок звернення з даним позовом до суду є не затримка з виплатами коштів по заборгованості, яка утворились після проведення перерахунку, а саме дії/бездіяльність відповідача в частині свідомого не здійснення перерахунку пенсії позивачу на протязі тривалого часу.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач визначила розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 76446,90 грн, оскільки саме така шкода була їй заподіяна у зв`язку з відмовою у здійсненні перерахунку пенсії, внаслідок чого в неї погіршився стан здоров`я, вона не мала можливості в повній мірі реалізувати свої звички та бажання, виконувати свої фінансові зобов`язання, вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, лікування та не мала іншого ефективного способу захистити порушене право.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Невиплата пенсії позивачу в повному обсязі за умови, що вона є єдиним джерелом доходу позивача є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя позивачем, яка змушена була звертатися за правовою допомогою та відстоювати свої порушені права в суді.

Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень її прав, шляхом ухвалення судом рішення на її користь, не може їй компенсувати її немайнових втрат, оскільки позивач була змушена неодноразово звертатися до відповідача з вимогою здійснити перерахунок пенсії, до суду, з грудня 2021 року позивач отримувала належні їй пенсійні виплати не в повному розмірі, які були її єдиним засобом існування, позивач не мала можливості виконувати свої фінансові зобов`язання, які вона має, а отже позивач, дійсно, була змушена докладати зусиль для організації свого життя, лікування за умови відсутності коштів та відчувати безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану речей, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, суд вважає доведеним факт завдання позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, моральної шкоди з урахуванням позбавлення позивача пенсії в повному обсязі та інших вищезазначених обставин, зокрема тривалості неправомірних дій відповідача, необхідності постійного пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, що призводило до погіршення стану здоров`я, відчуття страху за своє майбутнє, приниження гідності, постійного стресу.

Суд також враховує, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку органів державної влади завжди викликають негативні емоції.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , суд враховує обставини справи, ступінь вини відповідача, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, норми статті 23 ЦК України, і вважає, що сума 7 000 грн буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди. Крім того, такий розмір відповідає характеру правопорушення, яке вчинене органом державної влади.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої їй моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з Державного бюджету України на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, слід стягнути суму в розмірі 7 000 грн, що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Слід також зауважити, що при винесенні рішення судом враховано постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) в якій вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

З урахуванням наведеного вище, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду із зазначеним позовом звільнена від сплати судового збору у відповідності до положень п.11 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», тому на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 58-259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , моральну шкоду 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повний текст рішення виготовлений 24.02.2025.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко