Провадження № 2/522/2652/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Глущенко Т. О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди та компенсації комунальних платежів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди та компенсації комунальних платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 22.05.2019 належить квартира АДРЕСА_1 .

13.09.2019 між нею та ОСОБА_1 укладено договір оренди зазначеної квартири строком на один рік з автоматичним продовження дії договору на такий самий строк і на тих самих умовах.

Розмір орендної плати за договором складає 10 000 грн на місяць впродовж усього року. Крім орендної плати орендар, відповідно до договору, здійснює оплату комунальних та інших платежів, на підставі наданих орендодавцем рахунків від обслуговуючих організацій.

Позивач указує, що до грудня 2020 року ОСОБА_1 сумлінно виконувала свої зобов`язання, але потім почала затримувати сплату орендної плати, сплачуючи її не в повному обсязі та перестала компенсувати комунальні платежі, мотивуючи це затримками заробітної плати та обіцяла розрахуватися найближчим часом.

За період з 31.12.2020 по 09.05.2021 відповідачем було здійснено в рахунок орендної плати платежі лише на загальну суму 13 940,00 грн.

У кінці травня 2021 року, коли наближався час наступного платежу, відповідач втекла, не передавши квартиру за актом приймання-передачі, як то передбачено умовами договору.

Посилаючись на те, що станом на 06.08.2021 договір оренди є чинним, акт приймання-передачі квартири не підписано, борг відповідача з орендної плати за період з грудня 2020 по серпень 2021 року, з урахуванням сплачених платежів в сумі 13 940 грн, становить 76 060 грн.

Крім того, орендарем не компенсовано комунальні послуги на загальну суму 23 217,77 грн, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь 99 277,77 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просить у задоволенні позову відмовити, вважає позовні вимоги позивача, пред`явлені до неї, необґрунтованими. Зазначає, що між позивачем та нею дійсно був укладений договір оренди вищевказаної квартири з автоматичною пролонгацією, проте вона заперечує дату складення договору, оскільки договір було укладено 26.09.2019, що підтверджується датою біля її підпису на останньому аркуші договору, а не 13.09.2019, як указує позивач. Крім того, заперечує, що договір мав автоматичну пролонгацію, тобто в такому вигляді як у договорі, доданому позивачем до позовної заяви, натомість стверджує, що згідно з п. 1.2 договору, який вона підписала 26.09.2019, продовження строку оренди можливе було за умови, якщо жодна із сторін не виявила бажання розірвати договір, при цьому, він не містив умови, що таке бажання має бути виражене письмово, тоді як в договорі, наданому позивачем було внесено умову саме про письмове бажання.

Зазначає, що вона виконувала умови договору в повному обсязі з 26.09.2019 до 28.09.2020, оскільки саме в цей день вона за згодою позивача припинила орендувати в неї квартиру АДРЕСА_1 та переїхала до квартири за АДРЕСА_2 , що також належить позивачу, попередньо узгодивши з нею умови оренди цієї квартири. Цьому передувало те, що у серпні 2020 року вона повідомила телефоном позивача про намір припинити оренду квартири АДРЕСА_1 , та оскільки позивач на той час була відсутня в м. Одесі, тому вона сама виступала ініціатором вирішення питання припинення оренди цієї квартири, в телефонному режимі, на що відповідач погодилася, тому усі перемовини велись по мобільному телефону. Причиною припинення відповідачем оренди квартири АДРЕСА_1 стала висока орендна плата, а тому позивач запропонувала орендувати в неї квартиру за АДРЕСА_2 за 7 000 грн на місяць, на що вона погодилася. Договір оренди квартири по АДРЕСА_3 між сторонами не укладався, ключі від неї їй передав ОСОБА_3 , який проживав до цього часу у вказаній квартирі, оскільки позивача на той час у м. Одесі не було.

Указує, що в день виїзду з квартири АДРЕСА_1 , а саме 28.09.2020, вона на прохання позивача зробила декілька фото квартири з метою підтвердження відсутності будь-яких пошкоджень житла, меблів чи іншого майна, та відправила ці фото позивачу через мобільний застосунок. Жодних претензій з боку позивача до неї щодо умов виконання договору не було. У жовтні позивач приїхала до м. Одеси та відповідач їй повернула ключі від квартири по АДРЕСА_4 . Орендна плата та всі комунальні платежі було повністю сплачено. Позивач жодного разу у будь-який спосіб не зверталася до неї про несплату у строк орендної плати чи комунальних платежів за найм квартири по АДРЕСА_4 , а також не зверталася щодо несплати орендної плати чи комунальних платежів за квартиру по АДРЕСА_3 . Також посилається на те, що не зрозумілим є визначення позивачем дати, станом на яку вона просить стягнути заборгованість, а саме 06.08.2021, при цьому з травня 2021 року указана квартира передавалася в оренду іншим особам. Посилається також на відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості з орендної плати та на сплату нею в повному обсязі комунальних платежів.

При цьому, не заперечуючи укладення між сторонами договору оренди квартири по АДРЕСА_4 , зазначає, що деякі пункти договору, який надано позивачем, відрізняються від тих, які були зазначені в договорі, що підписувала вона 26.09.2019, однак надати свій екземпляр договору вона можливості не має, оскільки його втратила.

Вважає причиною звернення позивача з даним позовом до суду те, що під час останнього розрахунку позивач звинуватила її в псуванні ламінату в усій квартирі по АДРЕСА_3 та заявила вимогу про відшкодування пошкоджень на суму близько 19 000 грн, проте ОСОБА_1 відмовилася від сплати таких коштів, посилаючись на те, що цих збитків вона не спричиняла, тоді позивач, розуміючи, що коштів з ОСОБА_1 їй не стягнути, оскільки договір оренди квартири не укладався, вирішила звернутися до суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2022 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання окремих пунктів договору оренди недійсними, повернення заставної суми визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив ОСОБА_2 щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень зазначила, що усупереч умовам договору відповідачем не надано будь-яких доказів направлення їй письмового повідомлення про розірвання договору оренди, як і не надано доказів належної передачі орендованої квартири та підписання акта її приймання-передачі.

Стосовно тверджень відповідача щодо змін деяких пунктів договору указує, що договір оренди складено в двох ідентичних примірниках, а відповідач, посилаючись на нібито внесені позивачем зміни, свого примірника договору до суду не надала, мотивуючи це його втратою та не підтвердила своїх доводів.

Крім того зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу, який підтверджує сплату орендної плати та комунальних платежів в зазначений період, не надано альтернативного розрахунку сум заборгованості по сплаті оренди та комунальних платежів, тільки зазначено, що комунальні платежі не підтверджені ніякими рахунками.

Щодо доводів відповідача про те, що вона проживала в іншій квартирі по АДРЕСА_3 указує, що позивач має у власності в м. Одесі три об`єкти нерухомості, які здавалися в оренду, але у зв`язку з тим, що вона разом із сім`єю більшу частину часу проживає у місті Києві, та не завжди мала змогу контролювати орендарів, а також, у зв`язку з тим, що між нею та відповідачем склалися дружні та довірливі відносини, вона періодично зверталася до відповідача з проханням про допомогу щодо поселення та виселення орендарів. Також зазначає, що у відповідача зберігалися ключі від усіх належних їй об`єктів нерухомості, паролі доступу до всіх електронних сервісів оплати комунальних послуг, інтернету та обслуговуючих організацій. У 2020 році відповідач дійсно допомагала здати в оренду квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , своїй однокурсниці та подрузі ОСОБА_4 . З того моменту їй жодного разу під час приїздів до м. Одеси не вдалося потрапити до цієї квартири і побачити, що в ній відбувається та хто у ній проживає. Однак вони зустрілися з відповідачем у березні в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , і позивач навіть залишала з відповідачем на кілька годин свою дитину.

Зазначає, що всі наведені відповідачем доводи не підтверджують її непроживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 та повернення квартири відповідно до умов договору. Щодо наданих відповідачем доказів у вигляді скриншотів електронної переписки, вважає їх неналежними та недопустимими доказами.

У запереченнях, поданих в порядку ст. 180 ЦПК України ОСОБА_1 виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, аналогічні тим, що наведені у відзиві на позовну заяву, вимоги позивача вважала безпідставними та просила у задоволенні позову відмовити.

У судових засіданнях представник позивача адвокат Ткаченко О. С. позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 у судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала з мотивів, наведених нею у заявах по суті справи.

Заслухавши сторін, показання свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив таке.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т. А., зареєстрованого в реєстрі за № 700, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 167611132 від 22.05.2019.

Між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 13.09.2019, що не заперечується сторонами.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до змісту ст. ст. 12, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

За правилами ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина (ч. 1 ст. 812 ЦК України).

Частиною 3 ст. 815 ЦК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за найм житла, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 13.09.2019.

Згідно з п.1.1. указаного договору орендодавець передає орендареві в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_1 , а орендар приймає в оренду квартиру на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що строк оренди становить один календарний рік. Якщо після закінчення строку оренди, жодна зі сторін не виявили письмового бажання розірвати договір, договір вважається пролонгованим та тих же умовах ще на один рік.

Згідно з п. 1.3. договору мета оренди: квартира, що орендується, надається для проживання орендарю та членам його родини.

Відповідно до п. 1.4 договору орендна плата за цим договором встановлюється в розмірі 10 000,00 грн на місяць впродовж усього року.

Орендар окремо від орендних платежів здійснює оплату з комунальних платежів та інших платежів (витрати на утримання квартири): на обслуговування будинку та прибудинкової території, витрати по оплаті комунальних послуг (холодного та гарячого водопостачання та водовідведення, опалення), телекомунікаційних та інших послуг на підставі наданих орендодавцем рахунків від обслуговуючих організацій.

Орендна плата та витрати на утримання квартири сплачуються орендарем на користь орендодавця не пізніше першого числа кожного наступного місяця.

Пунктом 1.6 договору передбачено, що факт отримання орендодавцем від орендаря грошових коштів буде підтверджено розпискою орендодавця в отриманні відповідних сум з оплати оренди та інших платежів на утримання квартири.

Відповідно до п. 1.9 договору, квартира та майно, яке в ній знаходиться, передається у користування орендареві від орендодавця на підставі акта прийому-передачі квартири в оренду, в якому фіксуються показання квартирних лічильників. У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення квартири та майна за актом прийому - передачі з оренди.

Згідно з п.п. 2.2.5 договору орендар зобов`язується своєчасно вносити плату за оренду квартири та інших платежів.

У п.п. 2.9.12 договору передбачено, що орендар зобов`язується попередити орендодавця про дострокове розірвання цього договору за один місяць до бажаної дати розірвання, а у разі порушення цього строку, або попередження у термін, який складає менше одного місяця, заставна сума не повертається.

Відповідно до п.п. 3.1.2 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення плати за оренду та інших платежів.

Згідно з п.п. 5.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання і дійсний згідно умов п. 1.2. цього договору, а в частині виникнення випадків невиконання орендарем зобов`язань за цим договором до повного виконання орендарем своїх зобов`язань за договором. При цьому сторони домовились, в разі, якщо за один місяць до закінчення строку оренди, визначеного п. 1.2. договору, будь-яка з сторін не повідомить про припинення договору оренди, даний договір вважається продовжений на такий саме строк. Спори, що виникають при виконанні даного договору між сторонами вирішуються у встановленому законом порядку.

Пунктом 5.2 визначено можливість розірвання договору з ініціативи орендодавця. Також передбачено, що в усіх інших випадках одностороннє розірвання договору можливе з дотриманням умов пункту 2.9.12 договору.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що підписанням сторонами акта прийому передачі квартири і майна з оренди, сторони засвідчать те, що договір виконаний в повному обсязі та сторони не мають одна до одної жодних претензій.

Як слідує з акта приймання-передачі в оренду від 13.09.2019, підписаного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , позивач передала відповідачу в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач прийняла в оренду квартиру на умовах, визначених цим договором.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вказано в ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України свобода договору є загальною засадою цивільного законодавства.

Свобода договору закріплена у статтях 6 і 627 ЦК України, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору в цивільному праві означає можливість сторін на основі взаємного узгодженого волевиявлення вільно укладати договір, обирати його вид та спосіб укладення, а також визначати зміст такого договору.

Свобода договору є одним з основних принципів цивільного права, який дозволяє сторонам самостійно встановлювати умови своїх угод на основі взаємної згоди. Однак разом зі свободою договору постає необхідність захисту інтересів сторін у разі порушення зобов`язань.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на те, шо договір оренди не є припиненим, квартира за актом приймання-передачі її з оренди відповідачем позивачу не передана, відповідачем порушено умови договору, просить стягнути з останньої на її користь орендну плату за період з грудня 2020 по серпень 2021 року, з урахуванням сплачених платежів, на загальну суму 76 060 грн.

Як слідує з матеріалів справи, у ній відсутні докази, які б підтверджували, що після закінчення строку оренди за договором будь-яка із сторін виявила письмове бажання розірвати договір, тому договір вважається пролонгованим та тих же умовах ще на один рік, відповідно до 1.2. договору, також матеріали справи не містять і доказів, що такий договір є розірваним відповідно до положень п. 5.2 договору.

Пунктом 5.1 договору сторони передбачили, що договір є дійсний згідно умов п. 1.2. цього договору, а в частині виникнення випадків невиконання орендарем зобов`язань за цим договором до повного виконання орендарем своїх зобов`язань за договором.

Так, відповідно до п. 1.4 договору орендна плата за цим договором встановлюється в розмірі 10 000 грн на місяць впродовж усього року.

Орендна плата сплачується орендарем на користь орендодавця не пізніше першого числа кожного наступного місяця.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем за заявлений період, а саме з грудня 2020 року по серпень 2021 року, умов договору щодо сплати коштів у рахунок орендної плати.

Крім того, указана квартира не була передана відповідачем позивачу за актом прийому - передачі квартири і майна з оренди, як то передбачено пунктом 5.3 договору, підписанням якого сторони обумовили засвідчення того, що договір виконаний в повному обсязі та сторони не мають одна до одної жодних претензій.

Тому в силу вимог п. 5.3 договору оренди спірної квартири слід вважати, що умови договору в повному обсязі відповідачем не виконані.

Доказів ухилення позивача від підписання такого акта прийому-передачі матеріали справи не містять.

Під час розгляду справи встановлено, що заборгованість відповідача зі сплати орендних платежів за період з грудня 2020 року по серпень 2021 року становить 76 060 грн.

При цьому, як слідує з матеріалів справи та визнається позивачем, ОСОБА_1 на банківський рахунок позивача за період з 31.12.2020 по 09.05.2021 були внесені кошти на загальну суму 13 940 грн, а саме 31.12.2020 на суму 4 350 грн, 31.01.2021 на суму 3 500 грн, 02.03.2021 на суму 2 490 грн, 09.05.2021 на суму 3 600 грн.

Сплата цих платежів відповідачем також підтверджує наявність між сторонами договірних відносин.

Отже, заборгованість відповідача за орендну плату становить 76 060 грн (90 000 грн - 13 940 грн).

Доказів, які б підтверджували внесення відповідачем коштів на сплату орендних платежів за заявлений період, в тому числі розписок орендодавця в отриманні відповідних сум з оплати, як то передбачено п. 1.6 договору, та виконання відповідачем належним чином умов договору оренди, відповідачем не надано.

Наведене підтверджує доводи позивача про порушення відповідачем умов договору щодо сплати орендної плати.

Заперечуючи проти позову, відповідач не надала до суду належних та допустимих доказів виконання своїх зобов`язань за договором оренди, а також на спростування розміру заборгованості.

Разом з тим, доводи відповідача про те, що з 28.09.2020 вона проживала в іншій квартирі, що також належить позивачу, а саме в квартирі АДРЕСА_2 , не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, на підтвердження цих доводів відповідач посилається на показання свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

У судовому засіданні були допитані вищевказані свідки.

Так, свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що з вересня 2019 року вона, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 винаймали квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 . При укладанні договору оренди були присутні вона, ОСОБА_1 та чоловік позивача - ОСОБА_10 . Кошти за оренду квартири сплачувались на банківські картки, при цьому, ОСОБА_2 давала багато карток, в тому числі картку свого чоловіка та просила не перераховувати їй кошти у розмірі, більше ніж 5 000 грн одним платежем.

У серпні 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_9 повідомили, що більше на мають наміру разом з ними винаймати квартиру. Оскільки сплачувати 10 000 грн на місяць за квартиру їй та ОСОБА_1 було задорого, то ОСОБА_2 запропонувала їм у найм квартиру по АДРЕСА_3 з меншою орендною платою. При цьому договір оренди квартири по АДРЕСА_3 не укладався, оскільки ОСОБА_2 перебувала у місті Києві.

З 28.09.2020 вона разом із ОСОБА_1 почали проживати у квартирі АДРЕСА_2 . Зазначила, що ОСОБА_2 відмовлялася складати акт приймання-передачі квартири по АДРЕСА_4 , а також укладати договір оренди з ними по АДРЕСА_3 .

Весною ОСОБА_2 повідомила, що влітку має намір здавати квартиру по АДРЕСА_3 подобово та запропонувала переїхати на її квартиру, однак вони відмовилися.

24.05.2021 вони переїхала проживати на АДРЕСА_7 і під час переїзду зустрілися з позивачем та її чоловіком і передали ключі від квартири по АДРЕСА_3 . Через три дні ОСОБА_2 зателефонувала та попросила сплатити їй кошти через зіпсовані речі, але вони їй відмовили, через що ОСОБА_2 почала їм погрожувати. Указує, що позивач надала виписку з карткового рахунку без підпису та її надходжень там не зафіксовано, проте, вона сплачувала кошти на рахунок позивача не менше ніж 12 разів.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з вересня 2019 року винаймали квартиру у ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_2 повідомила, що оскільки вона спілкувалася з ОСОБА_1 , а тому і договір оренди буде укладати з нею. 26.09.2019 ОСОБА_1 був підписаний договір оренди квартири, який привіз чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_10 , та який показував їм квартиру. Зазначила, що кошти за оренду квартири сплачувалися вчасно з картки ОСОБА_1 і декілька разів з картки ОСОБА_4 . У серпні 2020 року вона повідомила ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що має намір переїхати з орендованої квартири, ОСОБА_6 також виявила намір виїхати з квартири, а оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було задорого вдвох винаймати цю квартиру, ОСОБА_2 їм запропонувала переїхати до іншої квартири на АДРЕСА_3 , на що вони погодилися, свідок допомагала їм перевозити речі. 28.09.2020 у квартирі по АДРЕСА_3 їх зустрів ОСОБА_3 , який до цього часу проживав у ній. ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_2 стосовно укладення договору оренди квартири в будинку АДРЕСА_3 , однак остання повідомила, що вона довіряє дівчатам і не збирається укладати договір. У березні квітні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повідомили їй про попередження ОСОБА_2 звільнити квартиру по АДРЕСА_3 , оскільки вона мала намір її здавати в оренду подобово. У подальшому ОСОБА_2 почала пред`являти ОСОБА_1 претензії з приводу пошкодження майна у цій квартирі.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що з 2019 року вона, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 орендували у ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_1 , оскільки вона більше спілкувалася з ОСОБА_2 , 26.09.2019 підписала договір оренди цієї квартири. Свідок зазначила, що при укладенні договору вона присутньою не була, оскільки знаходилась поза межами м. Одеси, при підписанні договору ОСОБА_2 також не була присутня, а договір привіз її чоловік. У жовтні 2020 року свідок через введення на території України карантину переїхала до м. Вінниці, проте сплачувала за квартиру, однак у серпні вирішила не сплачувати, про що ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що з кінця вересня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 проживали у квартирі по АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 приблизно до травня 2021 року проживала по АДРЕСА_3 , оскільки ОСОБА_2 їм повідомила, що буде здавати квартиру подобово.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 з вересня 2019 року проживали у квартирі на АДРЕСА_4 , у ній прожили один рік. У подальшому ОСОБА_11 та ОСОБА_1 переїхали проживати у квартиру по АДРЕСА_3 .

Однак, показаннями свідків не може підтверджуватися укладення договору оренди житла, в даному випадку квартири по АДРЕСА_3 , про що стверджує відповідач, оскільки відповідно ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі, а також не може підтверджуватися належне виконання умов договору.

За правилами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також посилання ОСОБА_1 на те, що вона з 28.09.2020 проживала в квартирі АДРЕСА_2 спростовується й наданим до суду самою відповідачкою договором оренди квартири від 28.04.2020, укладеним між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар).

Так, за умовами цього договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_2 , а ОСОБА_3 прийняв в оренду квартиру на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. цього договору передбачено, що строк оренди становить один рік. Продовження строку оренди можливо лише за письмовою згодою орендодавця при умові відсутності заборгованості з оплати орендних та інших платежів, передбачених цим договором. Згідно з п. 1.3. договору мета оренди: квартира, що орендується, надається для проживання орендарю ОСОБА_3 .

Отже, як слідує з цього договору, у період, на який посилається ОСОБА_1 як на період її проживання в цій квартирі, а саме з 28.09.2020, був чинним договір оренди цієї ж квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Доказів, що такий договір між ними був достроково розірваним матеріали справи не містять.

При цьому, додані позивачем до позовної заяви роздруківки електронного листування у месенджері «Viber», а також скриншоти з мережі Інтернет не є належними доказами на підтвердження належного виконання відповідачем умов договору оренди квартири по АДРЕСА_4 , як і не є належними доказами на підтвердження укладення договору оренди житла по АДРЕСА_3 , воно не дає можливості суду встановити авторів цього листування та його зміст.

Указаний висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23).

Крім того, посилаючись на те, що деякі пункти договору оренди квартири, який надано позивачем, відрізняються від тих, які були зазначені в договорі, що підписувала ОСОБА_1 , остання свого примірника договору оренди не надала з посиланням на те, що його втратила, відтак відповідачем не доведено, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

При цьому, арґументи ОСОБА_1 на те, що договір оренди від 13.09.2019 нею був підписаний лише 26.09.2019, не впливають на чинність такого договору та на обов`язок його сторін належним чином виконувати його умови.

Отже, позивачем доведено неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди щодо сплати орендних платежів, тому позов ОСОБА_2 у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обґрунтованості вимог позову в цій частині.

Інші доводи відповідача не свідчать про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо стосується вимог позовної заяви про стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок компенсації вартості комунальних послуг 23 217,77 грн, то позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження цих обставин, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд, ухвалюючи рішення дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 частково, то із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 760,57 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 279, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди та компенсації комунальних платежів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 76 060 (сімдесят шість тисяч шістдесят) гривень заборгованості з орендної плати.

У решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 760 (сімсот шістдесят) грн 57 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_8 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_9 .

Повне судове рішення складено 26.02.2025.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА

14.02.25