ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 лютого 2025 року

м. Харків

справа № 2034/9866/2012

провадження № 22-ц/818/338/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача при виконанні рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2021 року, постановлену суддею Шинкарчуком Я.А.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про заміну стягувача при виконанні рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів.

Клопотання мотивовано тим, що 02 грудня 2012 року Харківським районним судом Харківської області ухвалено рішення у справі № 2034/9866/2012, яким стягнуто з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 9 871 000 доларів США, заборгованість за процентами 5 710,67 доларів США, суму простроченої заборгованості за процентами у розмірі 4 870 514,75 доларів США, суму простроченої заборгованості по комісійній винагороді у розмірі 611 502,94 грн, пеню за прострочення погашення кредиту у розмірі 13 179 594,17 грн, пеню за прострочення погашення комісійної винагороди в сумі 159 345,89 грн, пеню за прострочення погашення процентів у розмірі 12 083 578,78 грн, а також судовий збір у розмірі 3 219,00 грн.

22 січня 2013 року на виконання зазначеного рішення суду Харківським районним судом Харківської області виданий виконавчий лист.

Зазначив, що 12 жовтня 2020 року відбулись електронні торги з продажу лоту №GL1N419094 про відступлення права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», оформлені протоколом електронного аукціонну № UA-EA-2020-09-28-000001-b, згідно якого переможцем визначено ОСОБА_1 із найвищою пропозицією в сумі 347 867,75 грн. Оплату лоту № GL1N419094, оформленого протоколом № UA-EA-2020-09-28-000001-b від 12 жовтня 2020 року в сумі 347 867,75грн. здійснено 22 жовтня 2020 року, що підтверджується квитанцією №0.0..1.

30 жовтня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення (купівлі продажу) права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб.

Як вбачається з пункту 10 додатку № 1 до договору про відступлення (купівлі продажу) права вимоги від 30 жовтня 2020 року, права вимоги відступається зокрема і за кредитним договором № 163/06-Ф від 22 червня 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_8 .

Отже, відповідно до договору про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 30 жовтня 2020 року, він набув права вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7 за кредитним договором № 163/06- Ф від 22 червня 2007 року.

Просив замінити стягувача (первісного кредитора) з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на процесуального правонаступника (нового кредитора) ОСОБА_1 у справі № 2034/9866/2012 щодо виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором № 163/06-Ф від 22 червня 2007 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача задоволено.

Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ОСОБА_1 при виконанні рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача при виконанні судового рішення від 02 жовтня 2012 року відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. ОСОБА_3 вказала, що судове рішення у справі ухвалено 02 жовтня 2012 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2012 року, тобто судове рішення у справі набрало законної сили 11 грудня 2012 року. Таким чином, рішення у справі могло бути виконано до 11 грудня 2013 року включно. Зазначила, що суд першої інстанції так і не зміг визначитись, ким все ж таки має бути ОСОБА_1 стягувачем за виконавчим листом чи стороною у виконавчому провадженні. Разом з тим, норми чинного законодавства не передбачають можливості замінити сторону при виконанні судового рішення. Посилалася на те, що в матеріалах справи відсутні докази передачі документів, які засвідчують права, що передаються та інформації, яка є важливою для їх здійснення. Вказала, що боржник ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що на момент розгляду справи в суді першої інстанції було достеменно відомо ОСОБА_1 . Як вбачається з листа нотаріуса від 03 червня 2021 року № 224/02-14 ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із претензією кредитора до спадкоємців. Зазначила, що договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги укладено вже після смерті ОСОБА_7 , що унеможливлює перехід права вимоги за такими зобов`язаннями.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не доведено, що суд вирішив про питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Посилався на норми процесуального права, які, на його думку, не були порушені та норми права щодо процесуального правонаступництва у виконавчому провадженні. Зазначає, що заміна стягувача на його правонаступника при виконанні судового рішення є нічим іншим як заміна стягувача на його правонаступника у виконавчому провадженні, що не порушує прав та обов`язків боржників (їх правонаступників), оскільки не змінює їх обсягу, а стосується лише заміни кредитора у зобов`язанні.

У письмових поясненнях по суті апеляційної скарги ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу та залишити заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача при виконанні рішення - без задоволення. Вказує, що ОСОБА_1 не є правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у матеріальних правовідносинах, таким правонаступником на даний час є інша особа ОСОБА_12 .

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Договору про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 30 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 набув права вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7 за кредитним договором № 163/06- Ф від 22 червня 2007 року, отже наявні підстави для задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2012 року у справі № 2034/9866/2012, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 9 871 000,00 доларів США, заборгованість за процентами 5710,67доларів США, суму простроченої заборгованості за процентами у розмірі 4870514,75доларів США, суму простроченої заборгованості по комісійній винагороді у розмірі 611502,94грн, пеню за прострочення погашення кредиту у розмірі 13179594,17грн, пеню за прострочення погашення комісійної винагороди в сумі 159345,89грн, пеню за прострочення погашення процентів у розмірі 12083578,78грн, а також судовий збір у розмірі 3 219,00 грн (а.с.237-242 том 1).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року залишено без змін (а.с.166-169 том 2).

Харківським районним судом Харківської області на виконання зазначеного рішення суду видані виконавчі листи, які отримані представником позивача 30 січня 2013 року (довідковий лист до справи том 1).

12 жовтня 2020 року відбулись електронні торги з продажу лоту № GL1N419094 про відступлення права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», оформлені протоколом електронного аукціону № UA- EA-2020-09-28-000001-b, згідно якого переможцем визначено ОСОБА_1 із найвищою пропозицією в сумі 347 867,75 грн (а.с.12 том 3).

30 жовтня 2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення (купівлі продажу) права вимоги, за умовами якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги банку до позичальників та/або поручителів, зазначених у додатках № 1 та № 2 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору (а.с.7-8 том 3).

Як вбачається з пункту 10 додатку № 1 до договору про відступлення (купівлі продажу) права вимоги від 30 жовтня 2020 року, право вимоги відступається зокрема і за кредитним договором № 163/06-Ф від 22 червня 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_9 (а.с.9-10 том 3).

Матеріали справи містять копію дублікату квитанції № 0.0..1 від 22 жовтня 2020 року про сплату ОСОБА_1 347 867,75 грн про оплату лоту № GL1N419094, оформленого протоколом № UA EA-2020-09-28-000001-b від 12 жовтня 2020 року (а.с.11 том 3).

З інформації про виконавче провадження від 08 грудня 2020 року вбачається, що 01 червня 2013 року відкрито виконавче провадження № 38223878 з примусового виконання виконавчого листа № 2034/9866/2012, виданого 22 січня 2013 року Харківським районним судом Харківської області (а.с.13-14 том 3).

Матеріали справи містять копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50 том 3).

Згідно листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П. № 250/02-14 від 09 вересня 2020 року, спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.51-52 том 3);

Згідно листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н. П. № 224/02-14 від 03 червня 2021 року, 26 січня 2021 року нотаріусом отримано претензію кредитора від ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 163/06-Ф від 22 червня 2007 року (а.с.53 том 3).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року залучено до участі у справі в якості правонаступників ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 .

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із частинами першою-другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. (частини перша, друга та п`ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги (див. постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц, від 29 червня 2022 року у справі № 2-2830/10).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року по справі №0809/5034/2012.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковість виконання рішення суду. При цьому, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувачу у виконавчому провадженні.

При цьому, відповіно до положено ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Вказані норми не встановлюють імперативної вимоги щодо передання первісним кредитором новому кредитору оригіналів первинних документів як умови переходу права вимоги, отже, і наявності оригіналів цих документів у нового кредитора.

Передання таких документів має на меті перевірку існування у первісного кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків.

Обставина непередання новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані з невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора.

Однак відсутність передання новому кредитору таких документів не може вказувати на відсутність передання права вимоги взагалі.

Водночас вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до статті 517 ЦК України не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва).

Зазначені вимоги випливають з різних правових підстав та не є взаємозалежними.

Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за яким набуває новий кредитор.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, провадження № 14-308цс18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має керуватися принципом правомірності цього правочину, дослідивши і надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.ч.1-6 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Так, на підтвердження вказаних обставин заявником ОСОБА_1 надано: копію договору про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги, укладений 13 жовтня 2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 ; копію реєстру кредитних договорів, прав вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є додатком № 1 до договору про відступлення (купівлі продажу) права вимоги від 30 жовтня 2020 року; копію протоколу електронного аукціону №UA EA-2020-09-28-000001-b; копію дублікату квитанції №0.0..1 від 22 жовтня 2020 року про сплату ОСОБА_1 347 867,75 грн про оплату лоту № GL1N419094, оформленого протоколом № UA EA-2020-09-28-000001-b від 12 жовтня 2020 року; копію інформації про виконавче провадження.

Вказане спростовує посилання апелянта на те, що заявником не надано доказів на підтвердження переходу до нього прав вимоги за вказаним зобов?язанням.

Відомостей про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 13 жовтня 2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Той факт, що на час укладання договору відступлення прав вимоги позичальник ОСОБА_14 помер, не є підставою для відмови в задоволення даної заяви, адже відповідно до положень ст.516 ЦК України відступлення прав вимоги здійснюється без згоди боржника.

Що стосується доводів апелянта про те, що строк виконання рішення суду у справі №2034/9866/2012 від 02 жовтня 2012 року сплив 11 грудня 2013 року колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, на яку посилається апелянт регулює питання щодо строків пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Так, згідно частин 1 та 2 вказаної статті виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частини 1 статті 30 вказаного Закону державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, з викладеного вбачається, що на час набрання вказаним рішення законної сили - 11 грудня 2012 року, строк пред?явлення виконавчого листа до виконання становив один рік.

На виконання зазначеного рішення суду Харківським районним судом Харківської області були видані виконавчі листи, які отримані представником позивача 30 січня 2013 року.

З інформації про виконавче провадження від 08 грудня 2020 року вбачається, що 01 червня 2013 року відкрито виконавче провадження №38223878 з примусового виконання виконавчого листа №2034/9866/2012, виданого 22 січня 2013 року Харківським районним судом Харківської області (а.с.13-14 том 3).

Як вбачається з відомостей з АСВП, які містять у відкритому доступі, виконавче провадження №38223878, яке було відкрито 01.06.2013 року і на цей час значиться відкритим.

Доказів закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду матеріали справи не містять, тому колегія суддів не вбачається правових підстав вважати, що стягувачем пропущено строк пред?явлення виконавчого документа до виконання.

Посилання апелянта про те, що судом першої інстанції не вірно сформульовано резолютивну частину ухвали, оскільки суд міг замінити або сторону виконавчого провадження або замінити стягувача у виконавчому документів не є суттєвими.

Так, на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 55 ЦПК України.

У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 442 ЦПК України.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №922/4519/14.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції на підставі ст. 442 ЦПК України було замінено стягувача, як сторони виконавчого провадження, на його правонаступника, а не стягувача у виконавчому документі.

Оскільки виконавче провадження значиться відкритим, суд першої інстанції вправі був вирішити питання саме щодо замінити сторони виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення заяви щодо заміни стягувача (сторони виконавчого провадження).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова