Справа № 351/2442/24
Номер провадження №2/351/368/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 лютого 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді Мартинюка В.І.,

за участю секретаря судового засідання Григоращук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

встановив:

До суду 30.12.2024 надійшла позовна заява від ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування поданого позову ТОВ «Свеа Фінанс» зазначено про те, що 04.12.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №Z02.00118.004617364. Відповідно до розділу 1 Кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 84 850,00 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з графіком платежів. Кредит надається строком на 36 місяців. Розмір процентної ставки 10,0 % річних. Підписанням відповідного Кредитного договору позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public -contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку.

На виконання умов Договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Всупереч умов Кредитного договору відповідачка не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

Окрім того, позивачем зазначено про те, що 23.06.2017 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С18.102.1244475. За умовами цього договору банк надав відповідачці кредит, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 1000,00 грн. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних. Підписанням відповідного кредитного договору відповідачка приєдналася до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

На виконання умов вказаного договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

Всупереч умов Кредитного договору відповідачка не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе зобов`язання.

25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвен Інвест Україна») було укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. В тому числі за даним договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» за договорами №Z02.00118.004617364 від 04.12.2018 та № С18.102.1244475 від 23.06.2017.

Згідно із Витягом з реєстру боржників №1, який є додатком до Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023, заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту №Z02.00118.004617364 від 04.12.2018 склала 140 952,24 грн, із яких 71 277,74 грн заборгованість за основним боргом, 22 849,43 грн заборгованість за відсотками, 46 825,07 за іншими процентними платежами.

Згідно із Витягом з реєстру боржників №1, який є додатком до Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023, заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту № С18.102.1244475 від 23.06.2017склала 12 949,35 грн, із яких 4947,37 грн заборгованість за основним боргом, 8001,97 грн заборгованість за відсотками, 00,00 грн за іншими процентними платежами.

Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь 153 901,58 грн заборгованості та понесені судові витрати.

Представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс» у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, у прохальній частині позову клопотав про розгляд справи за відсутності представника позивача, вимоги заяви підтримав, у випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Ухвалою суду від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.

У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, із врахуванням позиції представника позивача, який не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку провести заочний розгляд справи.

Судом встановлено, що 04.12.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №Z02.00118.004617364. Відповідно до розділу 1 Кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 84 850,00 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з графіком платежів. Кредит надається строком на 36 місяців. Розмір процентної ставки 10,0 % річних. За змістом п.п.1.1 вказаного Договору Банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) (а.с. 13-15).

Вказаний Договір підписано відповідачкою шляхом накладення власноручного підпису разом із графіком платежів з обчисленням загальної вартості кредиту до нього та паспортом споживчого кредиту з аналогічними умовами.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредитні кошти в обсязі, обумовленому Договором. Вказане підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки за період з 04.12.2018 по 25.07.2023 (а.с. 28-32).

Разом з тим, як вбачається із довідки-розрахунку заборгованості за Договором №Z02.00118.004617364 від 04.12.2018 (а.с. 27) відповідачка свої зобов`язання за Договором не виконала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 140 952,24 грн, з яких: 71 277,74 грн заборгованість за основним боргом, 22 849,43 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 46 825,07 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

Також, судом встановлено, що 23.06.2017 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С18.102.1244475. За умовами цього договору банк надав відповідачці кредит, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 1000,00 грн. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних. Підписанням відповідного кредитного договору відповідачка приєдналася до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Вказаний Договір підписано відповідачкою шляхом накладення власноручного підпису (а.с. 33-34).

АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало ОСОБА_1 грошові кошти шляхом перерахування на банківський рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується випискою з 23.06.2017 по 25.07.2023 (а.с. 47-68).

Разом з тим, як вбачається із довідки-розрахунку заборгованості за Договором № С18.102.1244475 від 23.06.2017 (а.с. 46) відповідачка свої зобов`язання до Договором не виконала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 12 949,34 грн, з яких: 4 947,37 грн заборгованість за основним боргом, 8 001,97 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 00,00 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвен Інвест Україна») було укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників.

Згідно з п. 2.1 Договору факторингу права вимоги відступаються в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді у день укладення договору. Реєстр боржників після належного підписання вважається невід`ємною частиною Договору. В тому числі за даним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» за договорами №Z02.00118.004617364 від 04.12.2018 та № С18.102.1244475 від 23.06.2017 (а.с. 69-81).

Відповідно до п. 5.1 Договору факторингу права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання відповідно Реєстру Боржників, за умови виконання Фактором зобов`язань, передбачених п. 4.1 цього Договору.

Пнуктом 4.1 Договору факторингу передбачено, що Фактор зобов`язується сплатити Клієнту суму фінансування у розмірі 11 963 508,00 грн.

Факт оплати фінансування підтверджується платіжною інструкцією від 26.07.2023 № 9217 (а.с. 83).

До матеріалів справи позивачем долучено підписані та скріплені печатками Витяги з реєстру боржників №1, який є додатком до Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 (а.с. 90-91).

Згідно з вказаними Витягами з реєстру боржників №1, який є додатком до Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023, заборгованість ОСОБА_1 склала: за договором кредиту №Z02.00118.004617364 від 04.12.2018 - 140 952,24 грн, із яких: 71 277,74 грн заборгованість за основним боргом, 22 849,43 грн заборгованість за відсотками, 46 825,07 іншими процентними платежами; за договором кредиту № С18.102.1244475 від 23.06.2017 - 12 949,35 грн, із яких: 4947,37 грн заборгованість за основним боргом, 8001,97 грн заборгованість за відсотками, 00,00 грн іншими процентними платежами.

Рішенням єдиного учасника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» № 1 від 25.03.2024 змінено назву ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (а.с. 92-93).

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Свеа Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 04.12.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z02.00118.004617364, за яким позичальниця отримала кредитні кошти у сумі 84 850,00 грн, про що свідчить виписка по рахунку ОСОБА_1 за період з 04.12.2018 по 25.07.2023.

Зі змісту розрахунку заборгованості за Договором № №Z02.00118.004617364 від 04.12.2018 відповідачка свої зобов`язання до Договором не виконала, кредитні кошти не повернула позивачу та не сплатила погоджені проценти за користування ними.

Також, судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 23.06.2017 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С18.102.1244475., про що свідчить виписка по рахунку ОСОБА_1 за період з 23.06.2017 по 25.07.2023.

Зі змісту розрахунку заборгованості за Договором С18.102.1244475 відповідачка свої зобов`язання до Договором не виконала, кредиті кошти не повернула позивачу та не сплатила погоджені проценти за користування ними.

Суд зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Зазначений висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

Тобто, виписки за картковими рахунками є належними доказами виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними.

Відтак, перед судом позивачем належними та допустимими доказами доведено факт надання відповідачці кредитних коштів та погодження останньою умов кредитування у АТ «Ідея Банк» в частині оплатності кредитного договору та відповідного стягнення процентів за користування кредитними коштами, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Разом з тим, щодо вимоги позивача про стягнення комісії за обслуговування кредиту суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Вказана позиція послідовно підтримана у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Згідно зі змістом зазначеної постанови, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, якібанк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Отже, зважаючи на зазначене вище, суд сприймає умови кредитного договору № №Z02.00118.004617364 від 04.12.2018, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , у частині стягнення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,85 % від початкової суми кредиту, як такі що є несправедливі по відношенню до позичальника та спрямовані на погіршення його становища усупереч приписам чинного законодавства, а тому не підлягають до включення до загальної суми заборгованості за згаданими кредитними договорами. Відтак, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у цій частині.

Із врахуванням указаних обставин справи, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, а також сталу судову практику із розгляду однотипних правовідносин, вважає, що поданий ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 позов підлягає до часткового задоволення та з відповідачки на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитними договорами № Z02.00118.004617364 від 04.12.2018 у сумі 94 127,17 грн, з яких: 71 277,74 грн заборгованість за основним боргом, 22 849,43 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, та за кредитним договором № С18.102.1244475 від 23.06.2017 у сумі 12 949,34 грн, з яких: 4 947,37 грн заборгованість за основним боргом, 8 001,97 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Свеа Фінанс» сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №37 від 19.12.2024 (а.с. 12).

Оскільки позов ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 задоволено частково, з останньої на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1 685,38 грн із розрахунку 107 076,52 х 2 422,40 / 153 901,58.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (код ЄДРПОУ 3461221) заборгованість у сумі 107 076,52 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (код ЄДРПОУ 3461221) судовий збір у сумі 1 685,38 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», код ЄДРПОУ 3461221, адреса: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 24.02.2025.

Суддя Василь МАРТИНЮК