КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/5709/24

номер провадження: 22-ц/824/5247/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2024 року у складі судді Кравченко Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода Олександр Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу Київського міського нотаріального округу міста Києва Пишний Артем Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода О.М., приватний виконавець виконавчого округу Київського міського нотаріального округу міста Києва Пишний А.В., в якому просив:

1) позов задовольнити;

2) визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис №1287, вчинений 04 березня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 31 серпня 2022 року в розмірі 1 488 342 грн 00 коп.;

3) витребувати у приватного виконавця виконавчого округу Київського міського нотаріального округу міста Києва Пишного А.В. копію виконавчого напису нотаріуса №1287 від 04 березня 2024 року про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 31 серпня 2022 року в розмірі 1 488 342 грн 00 коп.

Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 вказану цивільну справу передано до Васильківського міськрайонного суду Київської області за територіальною підсудністю (а.с.25-26).

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду, а саме, вказати у позовній заяві відомості про наявність або відсутність в учасників справи електронного кабінету (а.с.33).

На виконання вимог цієї ухвали, 12 липня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції нову редакцію позовної заяви, у якій вказав відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у всіх учасників справи (а.с.36-41).

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано йому строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду, а саме, уточнити заявлені вимоги, оскільки зміст позовних вимог містить одну вимогу, що відповідає способу захисту прав позивача, а решта вимог прохальної частини (1, 3) не є способами захисту прав та інтересів сторін у розумінні матеріального права України та підлягають вирішенню судом в порядку процесуального права. Також зазначено, що позивачу слід долучити до позову окреме клопотання про витребування у приватного нотаріуса належним чином завіреної копії виконавчого напису і належним чином завірених копій матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису з доданими документами, підтверджуючими заборгованість позивача за кредитними зобов`язаннями, а також додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб (а.с.42).

На виконання цієї ухвали судді, 19 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про відкриття провадження у справі та нову редакцію позовної заяви, до якої було додано позовну заяву з її копіями для інших учасників справи, а також окреме клопотання про витребування доказів. В новій редакції позовної заяви ОСОБА_1 просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1287, вчинений 04 березня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 31 серпня 2022 року у розмірі 1 488 342 грн 00 коп. (а.с.46-53).

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу разом з доданими до неї додатками.

Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 12 червня 2024 року ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надано йому строк для усунення недоліків. Лише 05 липня 2024 року, тобто майже через місяць зазначену ухвалу було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР ), зазначену ухвалу судді від 12 червня 2024 року він не отримував. Вказує, що ознайомившись із ухвалою судді від 12 червня 2024 року в ЄДРСР він звернувся до суду із заявою про поновлення строку на виправлення недоліків та відкриття провадження у справі, усунувши недоліки, які зазначені в ухвалі про залишення його позовної заяви без руху.

Зазначає, що 03 вересня 2024 року в ЄДРСР було оприлюднено ухвалу судді від 12 липня 2024 року, згідно з якою було повторно залишено його позовну заяву без руху. У подальшому, 26 листопада 2024 року в ЄДРСР було оприлюднено ухвалу судді від 24 вересня 2024 року, згідно з якою позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повернуто позивачу разом з доданими до неї додатками.

Вказує, що суддею першої інстанції при постановленні першої ухвали від 12 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху зазначено, що виявленими недоліками встановлено те, що у позовній заяві були відсутні відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Однак зазначені недоліки ним було усунуто.

Крім того, в повторній ухвалі від 12 липня 2024 року про залишення позовної заяви без руху суддя першої інстанції зазначив недоліки, а саме, що зміст позовних вимог, заявлених позивачем містить одну вимогу, що відповідає способу захисту прав позивача, решта вимог прохальної частини (1, 3) не є способами захисту прав та інтересів сторін в розумінні матеріального права України, а підлягають вирішенню судом в порядку процесуального права, а тому позивачу необхідно уточнити заявлені ним вимоги.

Позивач вказує, що відповідно до пунктів 1, 3 прохальної частини позовної заяви він просив: позов задовольнити; витребувати копію виконавчого напису нотаріуса. Проте, на думку позивача, зазначені обставини не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху. Крім того, він усунув зазначені недоліки та направив змінений позов з однорідною вимогою. Однак суддя першої інстанції не взяв ці обставини до уваги.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суддя першої інстанції прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суддя першої інстанції дійшов висновку, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і надано йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали судді. Копію цієї ухвали від 12 липня 202 року ОСОБА_1 отримав 02 вересня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Однак заяву про усунення недоліків заявник подав до суду 19 вересня 2024 року, тобто з пропуском встановленого судом строку для усунення недоліків, визначених ухвалою суду від 12 липня 2024 року.

Проте з вказаними висновками судді першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд застосовує під час розгляду справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з права людини (далі- ЄСПЛ) як джерело права (ч.4 ст.10 ЦПК України).

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня1992 року).

У справі «Беллє проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст.6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.14 ЦПК України, у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Питання щодо вручення судового рішення врегульовано ст.272 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.272 ЦПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (далі - ЄСІТС) особам, які зареєстрували «Електронний кабінет», суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до «Електронного кабінету» таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Отже, процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судового рішення: шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС.

Ураховуючи зазначене, можна зробити висновок, що надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 ч.6 ст.272 ЦПК України. У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим.

Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонено, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) та постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 червня 2024 року у справі № 904/1273/23.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у матеріалах справи відсутні відомості про направлення позивачу ОСОБА_1 ухвали судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2024 року в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення, або доставки її до електронного кабінету та/або його представника.

Копію ухвали від 12 липня 2024 року суд надсилав лише на зазначену ОСОБА_1 в процесуальних заявах електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 02 вересня 2024 року (а.с. 35).

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що ця електронна адреса є офіційною електронною адресою позивача, тому довідка про доставку електронного листа від 02 вересня 2024 року не може вважатися належним доказом вручення йому судового рішення.

У клопотанні про відкриття провадження ОСОБА_1 зазначає, що копію ухвали судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2024 року, якою повторно залишено його позовну заяву без руху він отримав у відділенні Укрпошти лише 18 вересня 2024 року.

Матеріали справи не містять будь-яких інших доказів надсилання ОСОБА_1 на його поштову адресу ( АДРЕСА_1 ) копії цієї ухвали судді від 12 липня 2024 року та отримання її позивачем.

Клопотання про відкриття провадження у справі та нову редакцію позовної заяви, до якої було додано позовну заяву з її копіями для інших учасників справи, а також окреме клопотання про витребування доказів на виконання ухвали судді від 12 липня 2024 року, позивач ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції 19 вересня 2024 року.

З огляду на це, суддя першої інстанції помилково визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу, оскільки в цьому випадку суддя був зобов`язаний надіслати ухвалу про залишення позовної заяви без руху у паперовій формі рекомендованим листом та саме з дати отримання позивачем такої паперової копії ухвали судді від 12 липня 2024 року суддя мав обраховувати п`ятиденний строк для подання заяви про усунення недоліків.

Наявна у матеріалах справи довідка від 02 вересня 2024 року про доставку електронного листа до електронної скриньки ОСОБА_1 у розумінні ст.272 ЦПК України не свідчить про належне вручення копії ухвали суду позивачу.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 759/11040/17 (провадження № 61-9871св24).

Також, залишаючи позовну заяву без руху 12 липня 2024 року, суддя першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, зокрема, з тих підстав, що зміст позовних вимог, заявлених позивачем, містить одну вимогу, що відповідає способу захисту прав позивача, решта вимог прохальної частини (1, 3) не є способами захисту прав та інтересів сторін в розумінні матеріального права України, а підлягають вирішенню судом в порядку процесуального права. Тому позивачу необхідно уточнити заявлені ним вимоги.

Зі змісту первинної редакції позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що у першому пункті прохальної частини позивач просив позов задовольнити, а у третьому - витребувати докази.

За змістом ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору. У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Системний аналіз ст. 175 ЦПК України, якою визначено вимоги до змісту позовної заяви не дає підстав для висновку, що зазначення позивачем у прохальній частині позову клопотання про задоволення позову, а також клопотання про витребування доказів, не відповідає вимогам цієї норми закону та, відповідно, є підставою для залишення позовної заяви без руху.

Крім того, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху в - друге 12 липня 2024 року з тих підстав, що зміст заявлених позивачем вимог містить одну вимогу, що відповідає способу захисту прав позивача, решта вимог прохальної частини (1, 3) не є способами захисту прав та інтересів, суддя першої інстанції не звернув увагу на те, що ці обставини об`єктивно існували ще на час постановлення суддею ухвали від 12 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, однак їх в цій ухвалі суддя не вказав.

Така позиція судді суперечить принципу процесуальної економії, який неодноразово висвітлював Верховний Суд, зокрема, у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17, від 24 травня 2021 року у справі № 9901/20/21.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції від 24 вересня 2024 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому вона відповідно до ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: