Справа № 368/81/25
Рішення

Іменем України

"27" лютого 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

за участю секретаря Назаренко А.І.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про тлумачення змісту заповіту, -

встановив:

позивач просить суд розтлумачити заповіт ОСОБА_4 від 04.04.2019 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області Токовенко Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 04, а саме що ОСОБА_4 заповів ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером :05:014:0019 площею 4,2205 га та земельну ділянку з кадастровим номером :05:014:0016 площею 4,1900 га (загальна площа земельних ділянок 8,4105 га), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на які посвідчується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА №461937, виданого 19 серпня 2005 року Кагарлицькою районною державною адміністрацією, обґрунтовуючи позов наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

04.04.2019 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області Токовенко Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №04, згідно з яким ОСОБА_4 зробив наступне розпорядження:

«земельну ділянку площею 8,4105 га, кадастровий номер :05:014:0019, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області заповідаю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

ОСОБА_7 є онучкою померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 та спадкоємицею його майна за заповітом.

Для оформлення спадщини ОСОБА_4 позивач звернулася до державного нотаріуса Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області Грачової Л.І.

Листом від 13.11.2024 року №53/02-14 державний нотаріус Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області Грачова Л.І. повідомила позивачу, що згідно з Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА №461937, виданого 19 серпня 2005 року Кагарлицькою районною державною адміністрацією Кагарлицького району Київської області, на підставі розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації від 31 березня 2005 року №158, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 42 на ім`я ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено дві земельні ділянки (загальною поштою 8,4105 га) кадастрові номери :05:014:0019 та :05:014:0016, площею 4.2205 га та 4.1900 га відповідно, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

Враховуючи викладене, а саме те, що Державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий на дві земельні ділянки, а заповіт складений на одну земельну ділянку, нотаріус дійшла висновку про неможливість встановлення чинності заповіту та видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я позивача.

Отже, у позивача виникла необхідність у тлумаченні заповіту від 04.04.2019 року ОСОБА_4 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області Токовенко Л.М.

Згідно ч. 1 ст. 1256 Цивільного кодексу України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

Згідно ч. 2 ст. 1256 Цивільного кодексу України у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Згідно ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін).

Викладене вище в сукупності свідчить, що вищевказаний заповіт від 04.04.2019 року був складений ОСОБА_4 некоректно, у зв`язку з чим спадкування за ним майна без звернення до суду неможливе.

Заповідач ОСОБА_4 мав намір заповісти позивачу дві земельні ділянки (загальною площею 8,4105 га), кадастрові номери :05:014:0019 та :05:014:0016, площею 4,2205 га та 4,1900 га відповідно, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проте помилково вказав одну земельну ділянку загальною поштою 8,4105 га з кадастровим номером :05:014:0019.

При цьому, з огляду на вказану ОСОБА_4 площу земельної ділянки, не викликає сумнівів той факт, що у заповіті від 04.04.2019 року йдеться про земельні ділянки, що належали йому на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА №461937, виданого 19 серпня 2005 року Кагарлицькою районною державною адміністрацією, загальна площа яких становить 8,4105 га.

Згідно з постановою КЦС ВС від 30.09.2022 у справі № 165/3014/20, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Тлумачення заповіту, про яке просить позивач, не змінює волі заповідача, яка, попри недоліки формулювання, є зрозумілою та однозначною. Задоволення даного позову необхідне позивачу для реалізації волі заповідача та оформлення у спадщину земельних ділянок з кадастровими номерами :05:014:0019 та :05:014:0016 сукупною площею 8,4105 га.

За таких умов, перешкод для задоволення даної позовної заяви та прийняття судом рішення про тлумачення заповіту померлого ОСОБА_4 немає.

Отже, беручи до уваги, що через недоліки заповіту ОСОБА_4 від 04.04.2019 року, що був посвідчений секретарем виконавчого комітету Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області Токовенко Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №04, позивач не може оформити у спадщину майно ОСОБА_4 , а тому наявні усі підстави для захисту її законного права в судовому порядку шляхом задоволення даного позову та тлумачення заповіту ОСОБА_4 від 04.04.2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, причини неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань не надходило.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, причини неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вислухавши позивача та дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про винесення заочного рішення про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 04.04.2019 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області Токовенко Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №04, згідно з яким ОСОБА_4 зробив наступне розпорядження:

«земельну ділянку площею 8,4105 га, кадастровий номер :05:014:0019, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області заповідаю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 та після його смерті відкрилася спадщина.

З копії спадкової справи № 36/2024, заведеної 16.05.2024 року Державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини звернулася його внучка ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 , а дочка померлого ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини як по закону, так і по заповіту.

Заповітом, відповідно до положень статті 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Правила тлумачення змісту правочину визначені частинами 3, 4 ст. 213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. За змістом вказаної статті тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов`язком за умови наявності спору.

Метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Водночас, наведені правила тлумачення правочину суд застосовує при тлумаченні заповіту з урахуванням специфіки спадкових правовідносин. Тлумачення заповіту здійснюється після відкриття спадщини. Крім цього, суд здійснює тлумачення виходячи із одностороннього характеру заповіту, в якому дія лише однієї особи (заповідача) породжує права та обов`язки для інших осіб. А тому, суд не бере до уваги зміст попередніх переговорів, звичаї ділового обороту, подальшу поведінку сторін, текст типового договору.

До того ж, встановлений ст.213 ЦК України перелік обставин, які мають значення для тлумачення змісту правочину, не є вичерпним.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Однак тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При цьому частина 2 статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Для визначення справжньої волі особи, яка вчинила правочин до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (ч.4 ст. 213 ЦК України).

Отже, встановлене свідчить та підтверджує вираження волі ОСОБА_4 заповісти земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,4105 га, що йому належала.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того,необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд дійшов до висновку про задоволення та необхідності розтлумачити заповіт ОСОБА_4 від 04.04.2019 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 4, 10, 12, 76-83, 258, 263-268 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про тлумачення змісту заповіту задовольнити.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_4 від 04.04.2019 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області Токовенко Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 04, а саме що ОСОБА_4 заповів ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером :05:014:0019 площею 4,2205 га та земельну ділянку з кадастровим номером :05:014:0016 площею 4,1900 га (загальна площа земельних ділянок 8,4105 га), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на які посвідчується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА №461937, виданого 19 серпня 2005 року Кагарлицькою районною державною адміністрацією.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання до Київської апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.02.2025 р.

Суддя І.І. Шевченко