Справа № 353/535/24
Провадження № 22-ц/4808/335/25
Головуючий у 1 інстанції ЛУКОВКІНА У. Ю.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю: представника ОСОБА_1 Краюшкіна О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ «Таскомбанк» на рішення Тлумацького районного суду, ухвалене головуючою суддею Луковкіною У.Ю. 12 грудня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за заявою-договором № 2240112-507 від 08.09.2021 в розмірі 312544,21 грн, яка складається з: 165 617,61 грн заборгованості за основним боргом, 146 916,60 грн заборгованості по комісії, а також судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 08.09.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір № 2240112-507 про надання кредиту готівкою на власні потреби. За умовами договору позичальнику надано кредит в розмірі 149 902,10 грн шляхом перерахунку на його поточний рахунок. Вказав, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 30.04.2024 виникла заборгованості по кредитному договорі в загальній сумі 312 544,21 грн, яку просив стягнути на користь банку.

Рішенням Тлумацького районного суду від 12 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Заявою-договором про надання споживчого кредиту № 2240112-507 від 08.09.2021, яка станом на 30.04.2024 становить 136 254,82 грн та складається з: 136 232,22 грн - заборгованості по тілу кредиту та 22,60 грн заборгованості по річних процентах, а також 2043,82 грн понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, представник АТ «ТАСКОМБАНК» подала апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що збільшення заборгованості по тілу кредиту ОСОБА_1 за заявою-договором №2240112-507 від 08.09.2021 виникло за рахунок нарахованої комісії у період з 10.3.2022 по 12.06.2022 на суму 29 380,80 грн. Зазначає, що відповідач погодився з тим, що публічна пропозиція АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщена на сайті), умови підключення до клієнт-банку «ТАС24», Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи Банку разом з цією заявою-договором становлять Договір банківського обслуговування та є його невід`ємними частинами. Підписавши вказану заяву-договір позичальник підтвердив факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Вказане, на думку апелянта, є належним доказом існування боргу відповідача. Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем отримання та користування кредитними коштами з 2021 року.

Представник позивача вважає, що між сторонами при укладенні договору досягнуто згоди з усіх істотних умов, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а тому у суду першої інстанції не було підстав вважати, що умови кредитного договору були порушені.

Просить оскаржене рішення у частині відмови у стягненні заборгованості з ОСОБА_1 за заявою-договором №2240112-507 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 08.09.2021, що станом на 30.04.2024 становить 312 521,61 грн, з якої: 165 617,61 грн основного боргу, 146 904 грн заборгованість по комісії скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному об`ємі, вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання представник АТ «ТАСКОМБАНК» не з`явився, хоча про день, місце та час розгляду справи було повідомлено належним чином.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до АТ «ТАСКОМБАНК» із заявою анкетою на оформлення банківських продуктів (т.1 а.с. 13).

08.09.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2240112-507, яка підписана обома сторонами, та відповідно до якої відповідач просив надати кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Тип та мета кредиту: на власні потреби/кредит на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі, шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК», операції за яким здійснюються із використанням електронних платіжних засобів (п.п. 1.2.1, 1.2.5 Заяви-договору). Загальна сума кредиту: 149 902,10 грн (п. 1.2.2 Заяви-договору). Комісія за надання кредиту (за наявності): 4,9 %, що складає 7002,10 грн (п. 1.2.3 Заяви-договору). Сума кредиту без комісії за надання кредиту: 142900,0 грн. (п. 1.2.4 Заяви-договору). Строк кредиту: 60 місяців (п. 1.2.6 Заяви-договору). Проценти за користування кредитом: 0,01 річних (п.1.2.9 Заяви-договору). Комісія за обслуговування кредиту: 4,9% щомісячно (п. 1.4 Заяви-договору) (т.1 а.с. 6-8).

Відповідно до п. 3.1.4 Заяви-договору платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюється в сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору.

Відповідач підписав Додаток № 1 до Заяви-договору про надання споживчого кредиту № 2240112-507від 08.09.2021, в якому визначено Графік платежів з обчисленням загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за вказаним договором про споживчий кредит (т.1 а.с.9-10). Також до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум», який підписаний відповідачем та містить основні умови кредитування (Том 1 а.с. 11).

Згідно з п. 5.1. даної Заяви-договору для виконання зобов`язань позичальника за цією Заявою-договором банк відкриває рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення будь-якої заборгованості за цією Заявою-договором № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК».

АТ «ТАСКОМБАНК» здійснило перерахунок коштів в сумі 149 902,10 грн на вказаний вище поточний рахунок відповідача, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 08.09.2021 по 30.04.2024 р (т. 1 а.с. 15-56).

Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № 2240112-507 від 08.09.2021 станом на 30.04.2024 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 312544,21 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту (в тому числі простроченої) в розмірі 165617,61 грн, заборгованості по річних процентах (в тому числі прострочених) в розмірі 22,60 грн, заборгованості по нарахованій комісії 146 904 грн (т.1, а.с. 14, т.2 а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 146 904 грн, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи таке.

Так, 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для стягнення з відповідача на його користь комісії посилався на те, щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена кредитним договором, який підписано сторонами.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, умовами кредитного договору не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Таким чином, оскільки з матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, суд першої інстанції, встановивши, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованій комісії в розмірі 146904,0 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23.

З вищенаведеного вбачається, що доводи позивача щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією у розміру не гуртуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення в цій частині.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції в частині безпідставного збільшення тіла кредиту на суму 29 385,39 грн.

Так, із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається, що заборгованість відповідача за тілом кредиту станом на 30.04.2024 складає 165617,61 грн. Зокрема, станом на 01.07.2022 залишок заборгованості за тілом кредиту становив 136733,87 грн, а станом на 04.07.2022 залишок заборгованості за тілом кредиту збільшився на 29385,39 грн та становив 166119,26 грн.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 13.06.2022 відбулось перенесення на прострочену заборгованість суми заборгованості за комісіями в сумі 29380,80 грн, 04.07.2022 року відбулось погашення нарахованої комісії за кредитним договором № 2240112-507 від 08.09.2021, а також 04.07.2022 відбулась видача кредиту (капіталізація заборгованості) за кредитним договором № 2240112-507 від 08.09.2021 року на суму 39376,83 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Положеннями статей 76-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до частин першої, другої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини шоста статті 95 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Тлумацького районного суду від 12 листопада 2024 року визнано явку представника позивача АТ «ТАСКОМБАНК» обов`язковою для дачі особистих пояснень та зобов`язано позивача надати суду всі первинні фінансові документи, які стосуються проведення банківської операції по видачі відповідачу кредиту 04.07.2022 в сумі 39376,83 грн. Вказані вимоги суду не були виконані.

На виконання ухвали суду від представника позивача до суду подані додаткові письмових пояснення, в яких останній зазначив, що збільшення заборгованості відповідача по тілу кредиту виникла в ході прийняття банком рішення про внесення змін до умов договорів, пов`язаних з реструктуризацією боргу, шляхом капіталізації нарахованих процентів, комісії (в т.ч. прострочених) на дату проведення реструктуризації в тіло кредиту. Таким чином заборгованість по тілу кредиту збільшилась за рахунок нарахованої комісії у період з 10.03.2022 по 12.06.2022 (період кредитних канікул) на суму 29380,80 грн.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги витяг з протоколу засідання Малого Кредитного Комітету Банку (1) від 04.07.2022 № 040722/3 з Додатком № 1 до нього, яким затверджено рішення щодо внесення змін до договорів, пов`язаних з реструктуризацією боргу, оскільки позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач погодився на реструктуризацію та капіталізацію боргу, а також ознайомився з наслідками прийняття такого рішення банком (т. 1 а.с. 236-239).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що умови реструктуризації та капіталізації нарахованих процентів не були погоджені сторонами, відтак проведення позивачем реструктуризації боргу шляхом капіталізації нарахованих процентів, комісії (в т.ч. прострочених) у тіло кредиту з власної ініціативи суперечить досягнутим між сторонами домовленостям, а тому суд першої інстанції обгрунтованого відмовив в частині стягнення з відповідача капіталізованої простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 29385,39 грн.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та до незгоди з висновками суду щодо їх оцінки. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Отже підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні. Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника АТ «Таскомбанк» залишити без задоволення, а рішення Тлумацького районного суду від 12 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складений 26 лютого 2025 року.