Дата документу 20.02.2025
Справа № 501/4410/19
20 лютого 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Пушкарського Д.В.,
секретаря судового засідання - Карпової Ю.А.,
ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом, в якому просить:
Свої вимогипозивач обґрунтовує тим, що з 2001 року вона працює в комунальному некомерційному підприємстві «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на посаді старшої медичної сестри травматологічного пункту (надалі - «Чорноморська лікарня). У 2014 році вона була обрана головою первинної профспілки «Чорноморської лікарні».
Профспілка «Чорноморської лікарні» займається організацією матеріальної допомоги членам профспілки, їх забезпечення путівками санаторно-курортного лікування, організацією культурно-масових заходів та ін. Також, членом профспілки «Чорноморської лікарні» та робітником «Чорноморської лікарні» була і відповідач ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 , також, написала заяву про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів міста Чорноморська, де вказала що ОСОБА_1 , як голова Первинної профорганізації, у змові з бухгалтером профспілки привласнюють гроші, які нараховуються їй ( ОСОБА_2 ), у зв`язку з чим просила порушити стосовно ОСОБА_1 та бухгалтера ОСОБА_4 кримінальне провадження за ст.191 КК України.
Дані факти мали місце ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Відповідно заяви ОСОБА_2 , органом досудового розслідування були внесені відповідні відомості в ЄРДР та проведено досудове розслідування викладених ОСОБА_2 обставин. Органом досудового розслідування було встановлено, що всі грошові виплати, які були нараховані ОСОБА_2 профспілковим органом, останньою отримані. Всі ці виплати були відображені в бухгалтерському обліку профспілки та в обліку Державної фіскальної служби. Ніяких порушень з боку ОСОБА_1 та бухгалтера ОСОБА_4 виявлено не було.
Також, органом досудового розслідування здійснена перевірка надання ОСОБА_2 відповідних субсидій. Ніяких порушень при нарахуванні субсидій не встановлено. Кримінальне провадження за заявою ОСОБА_2 було закрито на підставі ст.284 ч.1 п.1 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.
Іншого способу, щоб захистити свою честь, гідність та ділову репутацію, повернути собі авторитет, як звернення до суду, у ОСОБА_1 не має.
Позивач та її представник просили розгляд справи провести без їх участі, не заперечували проти заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки не сповістили, відзив на позов не надали.
Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в комунальному некомерційному підприємстві «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на посаді старшої медичної сестри травматологічного пункту (надалі - «Чорноморська лікарня») з 2001 року.
У 2014 році вона була обрана головою первинної профспілки «Чорноморської лікарні».
Профспілка «Чорноморської лікарні» займається організацією матеріальної допомоги членам профспілки, їх забезпечення путівками санаторно-курортного лікування, організацією культурно-масових заходів та ін.
Членом профспілки «Чорноморської лікарні» та робітником «Чорноморської лікарні» була ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 написала заяву про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів міста Чорноморська, де вказала що ОСОБА_1 , як голова Первинної профорганізації, у змові з бухгалтером профспілки привласнюють гроші, які нараховуються їй ( ОСОБА_2 ), у зв`язку з чим просила порушити стосовно ОСОБА_1 та бухгалтера ОСОБА_4 кримінальне провадження за ст.191 КК України.
Органом досудового розслідування були внесені відповідні відомості в ЄРДР та проведено досудове розслідування викладених ОСОБА_2 обставин і встановлено, що всі грошові виплати, які були нараховані ОСОБА_2 профспілковим органом, останньою отримані. Всі ці виплати були відображені в бухгалтерському облікупрофспілки та в обліку Держаної фіскальної служби. Ніяких порушень з боку ОСОБА_1 виявлено не було.
Органом досудового розслідування здійснена перевірка надання ОСОБА_2 відповідних субсидій. Ніяких порушень при нарахуванні субсидій органом досудового розслідування не встановлено.
Кримінальне провадження за заявою ОСОБА_2 було закрито на підставі ст.284 ч.1 п.1 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення.
Статтею 32 Конституції України передбачений судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї.
Відповідно до ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 201 ЦК України, встановлено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Згідно частин 1-3 ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Відповідно до частин 1-2 ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Відповідно до положення ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особау разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права (п.6).
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації (п.12).
Задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.
Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення порадіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).
У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено (п.24).
Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.
Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов`язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску.
Звернути увагу судів, що спеціальний порядок спростування недостовірної інформації передбачений для випадків, коли ця інформація набула поширення через документ, який прийняла (видала) юридична особа (частина п`ята статті 277 ЦК). У такому випадку документ, який містить таку недостовірну інформацію, що порочить особисті немайнові права фізичних осіб, має бути відкликаний (п. 25).
Відповідачами не доведено суду, що поширена ними інформація є достовірною, та на підтвердження цього не надано відповідних доказів. Таким чином, судом встановлено, що інформація, поширена відповідачами, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом, тому у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідачів, суд дійшов висновку, що у цій частині вимог слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). А п.5 цієї Постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягає наявність такої шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 375/2051/18 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
В Постанові від 09 листопада 2022 року по справі №212/7628/21 Верховний Суд зазначив, що розмір відшкодування є предметом доказування, а отже, позивач має довести суду, що пропонований ним розмір компенсації відповідає його стражданням.
Всупереч вказаним нормам, ні в позовній заяві, ні в ході розгляду справи позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, які б підтверджували в чому саме полягають моральні страждання в юридично визначених обставинах, визначення інтенсивності, глибини та тривалості страждань, а також, що дані негативні емоції досягли такого рівня страждання, що являються підставою для відшкодування моральної шкоди у зазначеному позивачем розмірі. Позивачем не зазначено яких саме втрат немайнового характеру вона зазнала та яке саме їх матеріальне вираження. Необґрунтовано і розмір моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя