УХВАЛА

20 лютого 2025 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

представника прокуратури Жигун І.В.,

представника відповідачки адвоката Єнчевої О.О.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м.Одесі клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Єнчевої Олени Олександрівнипро залишення позовної заяви без розгляду,

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про скасування реєстрації декларації, припинення права володіння правом та знесення об`єкта самочинного будівництва.

Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

30.12.2024 на адресу суду надійшло сформоване 30.12.2024 в системі «Електронний суд» клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Єнчевої О.О. про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування клопотання зазначено, що прокурор, звертаючись до суду із позовною заявою не навів належного обґрунтування законних підстав для звернення до суду в інтересах Одеської міської ради. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. У даній справі прокурором не наведено доказів, які б переконливо свідчили про невиконання або неналежне виконання Одеською міською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту інтересів держави. Сама по собі обставина незвернення позивача з позовом протягом певного періоду внаслідок відсутності матеріалів, що підтверджують факт правопорушення, при тому, що строк позовної давності не спливав, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави та не є підставою для звернення прокурора з даним позовом.

20.02.2025 на адресу суду від заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси Великодного Д.В. надійшли сформовані 19.02.2025 в системі «Електронний суд» заперечення проти клопотання про залишення позову без розгляду, в яких зокрема зазначив наступне. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Приморською окружною прокуратурою м. Одеси на адресу Одеської міської ради направлено запити № 52-2151ВИХ-24 від 23.02.2024 та № 52-6668ВИХ-24 від 12.06.2024 щодо отримання інформації про вжиті з боку територіальної громади м. Одеси заходи реагування стосовно захисту комунальної власності на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Літературна, 11-А. У відповідь на запити окружної прокуратури листами Управління ДАБК Одеської міської ради від 13.03.2024 № 01-3/83-Г, від 12.07.2024 № 01-3/83-Г та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.03.2024 № 01-11/2/211вих повідомлено про невжиття заходів позовного характеру, спрямованих на захист прав комунальної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Ураховуючи бездіяльність Одеської міської ради на факти порушення інтересів територіальної громади, наявні підстави для звернення прокурором із відповідним позовом до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

У підготовчому засіданні представника відповідачки адвокат Єнчева О.О. клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Представника прокуратури - Жигун І.В., у підготовчому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення де суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини

(ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Системне тлумачення положень ч. ч. 3 5 ст. 56 ЦПК України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому, розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

В такий спосіб перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Водночас підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція неодноразова викладалась у постановах Верховного Суду, зокрема, від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 року у справі № 924/1237/17 та від 18.08.2020 року у справі № 914/1844/18.

Відтак, визначення прокурором свого правового статусу як самостійного позивача у справі, за наявності органу місцевого самоврядування, уповноваженого на здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не нівелює його обов`язку щодо дотримання порядку представництва, дотримання процедури, встановленої ч. ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», та надання можливості такому органу самостійно звернутися до суду за захистом порушених прав держави.

Подібний за змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 922/708/19.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», усталеної судової практики щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, сформованих, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 року у справі № 698/119/18, від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18, Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 922/708/19, суду необхідно встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав для захисту прокурором інтересів держави у суді; дотримання/недотримання прокурором процедури, встановленої ч. ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у своїх постановах від 08.12.2020 року по справі № 908/1664/19 та від 13.04.2022 року по справі № 815/1484/18.

Як встановлено судом, Приморською окружною прокуратурою м. Одеси на адресу Одеської міської ради в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено запити № 52-2151ВИХ-24 від 23.02.2024 та № 52-6668ВИХ-24 від 12.06.2024 щодо отримання інформації про вжиті з боку територіальної громади м. Одеси заходи реагування

стосовно захисту комунальної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також щодо повідомлення позиції компетентного органу Одеської міської ради як власника землі щодо можливості визнання права власності на спірний самочинно збудовний об`єкт нерухомого майна за рішенням суду або зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою територіальної громади міста Одеси загальною площею 144 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Літературна, 11-А, шляхом її звільнення та знесення об`єкту самочинного будівництва, розташованого на вказаній земельній ділянці.

У відповідь на запит окружної прокуратури № 52-2151ВИХ-24 від 23.02.2024 листами Управління ДАБК Одеської міської ради від 13.03.2024 № 01-3/83-Г та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.03.2024 № 01-11/2/211вих повідомлено про невжиття заходів позовного характеру, спрямованих на захист прав комунальної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, на запит окружної прокуратури № 52-6668ВИХ-24 від 12.06.2024 листом Управління ДАБК Одеської міської ради від 12.07.2024 № 01-3/83-Г надано подібну відповідь щодо невжиття заходів позовного характеру, спрямованих на захист прав комунальної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Наведене вище, на переконання суду, свідчить про те, що виконуючи приписи ч. 3 ст. 56 ЦПК України і ч. ч. 3 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор при поданні позовної заяви навів достатні аргументи щодо необхідності здійснення захисту інтересів держави в особі Одеської міської ради, оскільки посадові особи Одеської міської ради у розумні строки (протягом більш як 5 місяців), за відсутності об`єктивних перешкод для звернення з позовом до суду, не вжили відповідних заходів захисту комунальної власності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Єнчевої О.О. про залишення без розгляду позовної заяви.

На підставі ст.ст. 257, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Єнчевої Олени Олександрівнипро залишення позовної заяви без розгляду, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Юлія КОВТУН