ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/141/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/1211/24 Категорія: 304090200 Прилуцький В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Клименко В`ячеслав Миколайович;

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

представник відповідача Назаренко Сергій Миколайович;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Клименко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Клименка В`ячеслава Миколайовича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 в даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . В період часу з 23 год. 00 хв. 15.07.2023 року до 14 год. 14 хв. 19.07.2023 року невідома особа з приміщення житлового будинку за адресою: м. Звягель, Житомирської області умисно таємно викрала мобільний телефон позивача, з використанням якого, з банківського рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк», було вчинено крадіжку грошових коштів в сумі 779 346,00 грн.

Вказував, що невідомі особи своїми шахрайськими діями заволоділи доступом до додатку «Приват24» та безперешкодно зі сторони служби безпеки банку заволоділи грошовими коштами, які були на рахунку.

22.07.2023 року позивач звернувся до Звягельського районного відділу поліції ГУНП Житомирської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

23.07.2023 року за даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000865 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Позивач зазначав, що у січні 2024 року він звернувся із заявою до АТ КБ «Приватбанк» для проведення службового розслідування, оскільки вважав, що списання коштів в розмірі 779 346,00 грн. могло бути вчинено за допомогою самих співробітників банку. Проте, Банк відмовився у добровільному порядку повернути позивачу грошові кошти.

В зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь кошти в сумі 779 346,00 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що операція з переказу спірних коштів була здійснена у мережі Інтернет з підтвердженням платежу в системі Приват 24. Списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, а позичальник підтвердив той факт, що негайно не повідомив АТ КБ «Приватбанк» про втрату телефону з фінансовим номером, то відповідач не повинен нести відповідальність за дану операцію.

Крім того, позивачем не надано доказів про порушення його прав та інтересів з боку відповідача АТ КБ Приватбанк, а відсутність таких порушень не породжує для нього права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Клименко В.М. подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28.10.2024 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції зроблені висновки, що не відповідають фактичним обставинам у справі, а також суд послався на закони та нормативні акти, які не відповідають на момент спірних правовідносин вже були нечинні.

Зазначає, що позивач ОСОБА_1 на період викрадення телефону (липень 2023) та по даний час перебуває на військовій службі.

19.07.2023 року після з`ясування, що його мобільний телефон було викрадено вже 20.07.2023 року позивач звернувся до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк» та повідомив про викрадення телефону.

Даний факт підтверджується заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яке оформлено працівником АТ КБ «Приватбанк» з проставленням дати та часу «20.07.2023 12:45:53».

Звертає увагу на те, що період здійснення крадіжки коштів з банківських карт позивача, АТ КБ «Приватбанк» надав послуги клієнту ОСОБА_1 без оформленої заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що в свою чергу вказує на те, що права споживача ОСОБА_1 були порушені, оскільки умови та правила надання банківських послуг йому були невідомі.

Крім цього, позивач, на вимогу працівника слідчого органу, з метою пришвидшення отримання роздруківки руху коштів по його банківському рахунку, подав до АТ КБ «Приватбанк» заяву-дозвіл на розкриття банківської таємниці, яка подана до Банку 14.08.2023 року з проставленням відмітки працівником Банку.

Вказана заява-дозвіл також містить відомості про викрадення мобільного телефону із зазначенням дати та часу викрадення.

Отже, даний факт доводить вчинення позивачем одразу після викрадення телефону активних дій направлених на обов`язок повідомлення АТ КБ «Приватбанк» про втрату телефону з фінансовим номером та спростовує висновки суду, викладених у рішенні.

Оскільки списання коштів в розмірі 779 346,00 грн. було здійснено без автентифікації та підтвердження особи користувача, наявності у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача, банком не перевірялась інформація про власника грошових коштів по картковому рахунку, жодним чином не підтверджувалась добровільність грошових переказів, а тому позивач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, так як електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 614 ЦК України саме Банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта Банку споживача послуги, що й відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 своїми діями (втратою мобільного телефону) та бездіяльністю (не повідомив АТ КБ «Приватбанк» про втрату фінансового номеру телефону) сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дали змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського рахунку з приводу обслуговування рахунку НОМЕР_2 .

В зв`язку з обслуговуванням картки позивач був користувачем системи дистанційного обслуговування платіжного застосунку Приват 24.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що в період часу з 23 год. 00 хв. 15 липня 2023 року до 14 год. 14 хв. 19 липня 2023 року невідома особа здійснила крадіжку його мобільного телефону з використанням якого з його банківського рахунку в АТ КБ «Приватбанк» було вчинено крадіжку належних йому коштів в сумі 779 346 грн.

ОСОБА_1 звернувся до Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції Житомирської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

За результатами розгляду заяви внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000865 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до відділу поліції із заявою про вчинення злочину 22 липня 2023 року. З обставин, що можуть свідчити про вчинене кримінальне правопорушення вбачається: що в період часу з 23 год. 00 хв. 15 липня 2023 року по 14 год. 14 хв. 19 липня 2023 року невідома особа з приміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 умисно таємно викрала мобільний телефон з використанням якого в подальшому з банківського рахунку банку АТ КБ «Приватбанк» умисно таємно викрала грошові кошти в сумі близько 779 346 грн., чим завдано матеріальну шкоду ОСОБА_1 на загальну суму 782346 грн., що є великим розміром (а.с.11).

01 лютого 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення службового розслідування та повернення йому коштів в сумі 779346 грн., які були викрадені з його рахунку.

Як вбачається з відповіді від 12 лютого 2024 року АТ КБ «Приватбанк» повідомив клієнта, що переказ грошових коштів з карткового рахунку позивача проведено коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки Банку з правильним введенням паролів, які відомі лише клієнту.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» (далі - Закон № 1591-ІХ) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Держателем платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 1591-ІХ).

Згідно з п.п. 57, 42 ч. 1 ст. 1 Закону № 1591-ІХ платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.

Неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Постановою правління Національного банку України 29.07.2022 № 164 затверджено Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів (далі Положення), яке встановлює загальні вимоги Національного банку до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням.

Відповідно до п. 136 Положення користувач зобов`язаний, зокрема, зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з п. 138 Положення, емітент зобов`язаний: забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту тощо.

Пунктом 140 Положення визначено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Згідно з п. 141 Положення, емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення). Емітент під час видачі платіжного інструменту зобов`язаний поінформувати держателя про можливість або неможливість зміни ПІНу.

Відповідно до п. 146 Положення, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів зазначає, що наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 686/17744/21, вказано, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

З матеріалів справи вбачається, що звернення позивача до АТ КБ «Приватбанк» про заперечення здійснених переказу з його банківського рахунку НОМЕР_3 в сумі 779 346 грн. надійшло до Банку 01 лютого 2024 року (хоча сама подія відбулась 15 липня 2023 року).

З відповіді від 12 лютого 2024 року АТ КБ «Приватбанк» повідомлено, що переказ грошових коштів з карткового рахунку позивача проведено коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки Банку з правильним введенням паролів, які відомі лише клієнту.

Пунктом 20 ст. 38 ЗУ «Про платіжні послуги», встановлено, що користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний, зокрема, :

4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію /або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції;

5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до п. 41 ст. 1 ЗУ «Про платіжні послуги» поняття «негайно» - це найкоротший можливий строк, але не пізніше наступного операційного дня, визначений внутрішніми документами надавача платіжних послуг та передбачений договором з користувачем платіжних послуг, у який мають виконуватися (відбуватися) відповідні дії з моменту настання підстави для їх виконання;

З витягу з ЄРДР вбачається, що викрадення мобільного телефону у позивача ОСОБА_1 з його фінансовим номером відбулось в період часу з 15 липня 2023 року по 19 липня 2023 року до відділу поліції із заявою про вчинення злочину він звернувся 22 липня 2023 року, а до Банку 01 лютого 2024 року тобто більш ніж через пів року з моменту втрати телефону, що не може вважатись негайним повідомлення банку про втрату мобільного телефону з метою блокування банком фінансового номеру телефону. Відповідно клієнт несе відповідальність за всі операції, що здійснені по його банківському рахунку до моменту повідомлення банку про втрату ним фінансового номеру телефону.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач ОСОБА_1 в період з 15.07.2023 року по 22.07.2023 року (звернення до Звягельського районного відділу поліції ГУНП Житомирської області), повідомляв Банк про викрадення чи втрату мобільного телефону з фінансовим номером, просив заблокувати платіжні картки та/або фінансовий номер, та/або акаунт Приват24.

Дослідивши вищевикладене, суд першої інстанції вірно встановив, що операція з переказу спірних коштів була здійснена у мережі Інтернет з підтвердженням платежу в системі Приват 24, списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, а позичальник не підтвердив той факт, що негайно повідомив АТ КБ «ПриватБанк» про втрату телефону з фінансовим номером, то відповідач не повинен нести відповідальність за дану операцію.

Позивач не довів, що здійснені платіжні операції є неналежними платіжними операціями, оскільки, щоб операція вважалась неналежною має бути дотримана диспозиція норм права ЗУ «Про платіжні послуги», а саме наявність вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, в наслідок чого здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Щодо позовної вимоги про стягнення з АТКБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 779346 грн.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 ).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

При здійсненні неналежних переказів закон визначає такий спосіб захисту порушеного права як відновлення залишку на рахунку до того стану, який передував спірній транзакції. Однак така вимога позивачем не заявляється.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем у даній справі не надано доказів про порушення його прав та інтересів з боку відповідача АТ КБ «Приватбанк», а відсутність таких порушень не породжує для нього права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги в зв`язку з відсутністю порушеного права з боку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що позивач ОСОБА_1 своїми діями (втратою мобільного телефону) та бездіяльністю (не повідомлення АТ КБ «Приват Банк» про втрату фінансового номеру телефону) сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дали змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПІК України).

Доводи апелянта, що подання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20.07.2023 року та подання заяви-дозвіл на розкриття банківської таємниці від 14.08.2023 року фактично є зверненням до Банку про проведення службового розслідування, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджуються матеріалам справи.

Клопотання про дослідження доказів подане ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції колегією суддів залишено без задоволення з підстав передбачені ст. 367 ЦПК України.

Посилання апелянта на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема ЗУ «Про платіжне системи та переказ коштів в Україні» № 2346-ІІІ від 05.04.2001 року та Положення «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затверджене Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, які втратили чинність, не є підставою для скасування законного та мотивованого рішення, оскільки суд при ухваленні оскаржуваного рішення, також посилається на норми ЗУ «Про платіжні послуги» № 1591-ІХ від 30.06.2021 року (зі змінами та доповненнями) та Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 року № 164.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Клименка В.М. слід залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Клименка В`ячеслава Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2025 року.

Судді