Справа № 357/2474/25
Провадження № 6/357/33/25
У Х В А Л А

27.02.2025 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цуранов А.Ю., перевіривши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про припинення зобов`язання шляхом взаємного зарахування однорідних грошових вимог фізичних осіб між собою, у межах виконання судових рішень,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаною заявою, яка зареєстрована судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Цуранову А.Ю.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звернення до суду не є беззаперечним і повинно відбуватись за правилами визначеними процесуальним законом.

Положеннями п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Частиною 2 ст. 129-1 Конституції України визначено позитивний обов`язок держави забезпечити виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання, зокрема, судових рішень, є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, під час виконання судових рішень поряд з нормами вказаного Закону застосовуються інші закони та нормативно-правові акти. Разом з визначенням особливостей процедури виконавчого провадження Закон має бланкетні та відсильні норми, які передбачають застосування правових приписів інших нормативних актів при здійсненні виконавчого провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 цього Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), зокрема зарахуванням (ст. 601 ЦК України).

При цьому ст. 601 ЦК України дає загальну характеристику цієї підстави. Так, передбачається, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї зі сторін.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Вказане узгоджується з висновками постанови Верховного Суду № 914/2693/23(914/3476/23).

За судовою практикою, що склалась, в тому числі на яку посилається заявник, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, вчиненим з метою припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

При цьому, суд не наділений повноваженнями розглядати по суті заяву такого змісту, оскільки в цивільному процесуальному законодавстві відсутня законодавча норма з відповідними повноваженнями суду.

У розділі VI і VII ЦПК України законодавцем визначено повноваження судового контролю на стадії виконання судового рішення, в тому числі шляхом подання відповідної скарги на дії чи бездіяльність приватного виконавця.

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне залишити подану заяву без руху з підстав її невідповідності, зокрема п. 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України, оскільки заява не містить змісту вимог, а саме не вказано, який саме спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який заявник просить суд визначити у рішенні.

Також заява залишається без руху з метою роз`яснення заявнику про відсутність повноважень суду здійснювати розгляд подібних заяв, а також додатково - право останнього відкликати подану заяву та звернутись до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність приватного виконавця, або ж з відповідним адміністративним позовом на дії суб`єкта владних повноважень.

Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про прийняття до провадження, тому заяву необхідно залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків. У разі не усунення недоліків у встановлений в ухвалі строк, заява буде вважатися неподаною і повернута заявнику.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 13, 175, 185, 260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 - залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вказаних недоліків протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя А. Ю. Цуранов