Справа № 752/3275/25
Провадження №: 2/752/4199/25
У Х В А Л А

про передачу матеріалів цивільної справи до іншого суду

10 лютого 2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанова А.О., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська військово-спеціалізована компанія», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького Олександра Анатолійовича про визнання незаконними дій нотаріуса, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська військово-спеціалізована компанія», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького Олександра Анатолійовича, в якому просить:

- визнати незаконними дії Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького Олександра Анатолійовича щодо: а) здійснення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 04 березня 2019 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маджгаард Лімітед» та ОСОБА_3 (зареєстрований в реєстрі за № 208); б) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45799136 від 04 березня 2019 року; в) проведення державної реєстрації переходу права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , від Товариства з обмеженою відповідальністю «Маджгаард Лімітед» до ОСОБА_3 , що мало місце 04 березня 2019 року;

- стягнути з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького Олександра Анатолійовича на користь ОСОБА_1 5 827 000 (п?ять мільйонів вісімсот двадцять сім тисяч) грн. 00 коп. в якості відшкодування за завдану матеріальну шкоду;

- стягнути з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького Олександра Анатолійовича на користь ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. в якості відшкодування за завдану моральну шкоду;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська військово-спеціалізована компанія» на користь ОСОБА_1 4 173 000 (чотири мільйони сто сімдесят три тисячі) грн. 00 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди, що завдана незаконними діями Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького Олександра Анатолійовича.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Так, частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом вказаної норми, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (п.24 рішення від 20.07.2006; заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, реалізуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Як зауважує Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 21.10.2010 у справі «Дія 97» проти України», процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності; учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (заява №19164/04, § 47).

Правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом. Питання про підсудність справ позовного провадження визначається главою 2 розділу 1 ЦПК України.

За загальним правилом, визначеним статтею 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову у цій справі є визнання незаконними дій Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького Олександра Анатолійовича щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 04 березня 2019 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вчинення нотаріусом реєстраційних дій стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги до відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська військово-спеціалізована компанія» пред`явлені у зв`язку з тим, що на момент посвідчення нотаріусом договору купівлі продажу квартири від 04 березня 2019 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у нотаріуса була застрахована цивільно-правова відповідальність ПАТ «Українська військово-спеціалізована компанія».

Відповідно до статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частиною першою статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно із пунктом 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до пункту 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 провадження № 12-73гс20 висловила наступні правові позиції:

«7.15. Приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, частина перша статті 30 ЦПК України в чинній редакції) передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини.

7.16. Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стало застосовували це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Враховуючи положення статті 181 ЦК України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

7.22. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

7.23. Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

7.24. Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Частина перша статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (стаття 32 ЦПК України).

Даний спір стосується дій приватного нотаріуса щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 04 березня 2019 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вчинення нотаріусом реєстраційних дій стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнання таких дій незаконними та відповідно стягнення в якості відшкодування суми матеріальної та моральної шкоди.

Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги, які стосуються здійснення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири та державної реєстрації переходу права власності на зазначене нерухоме майно вважаю, що на дану категорію справ поширюється дія правил про виключну підсудність, підстави для застосування правил підсудності справ за місцем знаходження відповідача, визначені статтею 27 ЦПК України, відсутні, а відтак дана справа не підсудна Голосіївському районному суду міста Києва.

Оскільки місцезнаходженням нерухомого майна, з приводу державної реєстрації та відповідного нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу якого оскаржуються дії приватного нотаріуса, є АДРЕСА_1 , то, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, матеріали позовної заяви слід передати на розгляд до Печерського районного суду міста Києва за виключною підсудністю.

Керуючись, статтями 30, 31, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська військово-спеціалізована компанія», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького Олександра Анатолійовича про визнання незаконними дій нотаріуса, стягнення матеріальної та моральної шкоди передати на розгляд до Печерського районного суду міста Києва (01601, м. Київ, вулиця Володимирська, 15) - за підсудністю.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 261 Цивільного процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду за правилами, встановленими статтями 353-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя А.О. Митрофанова