ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1725/25 Справа № 205/8195/21 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іванової Т. М. на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, припинення стягнення аліментів та часткове зменшення заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, припинення стягнення аліментів та часткове зменшення заборгованості по аліментам.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2022 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначених рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/7554/15-ц від 02.02.2016 року; стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1 500 грн.; змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини, сина ОСОБА_4 до1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька.

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , були задоволено у повному обсязі. Також, в мотивувальній частині було зазначено, що суд доходить до висновку про обґрунтованість позову в частині зменшення заборгованості по аліментам і вважає за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості у розмірі 89 834 грн. 89 коп., але означене рішення не знайшло відображення в резолютивній частині, що унеможливлює можливість перерахунку заборгованості виконавчою службою.

У зв`язку із чим заявник просив винести додаткове рішення, яким доповнити резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2022 року щодо звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 89 834,89 грн..

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2024 року доповнено резолютивну частину рішення суду по цивільній справі № 205/8195/21: «6. Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 89 834 грн. 89 коп.».

ОСОБА_2 звернувся повторно до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , було задоволено у повному обсязі. В мотивувальній частині було зазначено, що суд доходить до висновку про обґрунтованість позову в частині зменшення заборгованості по аліментам і вважає за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості у розмірі 89 834 грн. 89 коп. за період 01 вересня 2016 року по 27 червня 2022 року, але означене рішення не знайшло відображення в резолютивній частині, що унеможливлює можливість перерахунку заборгованості виконавчою службою.

У зв`язку із чим просив винести додаткове рішення, яким доповнити резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2022 року щодо звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 89 834 грн. 89 коп. за період 01 вересня 2016 року по 27 червня 2022 року.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року доповнено резолютивну частину рішення суду: «6. Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 89 834 грн. 89 коп. за період з 01 вересня 2016 року по 27 червня 2022 року».

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції від 14.10.2024 року.

Посилається на те, що позивач ОСОБА_2 зловживає своїми процесуальними правами та отримує додаткові рішення у справі 2022 року, аби уникнути відповідальності у справі, яка розглядається у 2024 році.

Судом порушено встановлені нормами закону строки звернення до суду із заявами про ухвалення додаткового рішення (ст.270 ЦПК України). Суд у 2024 році розглядає подані позивачем заяви про внесення змін та доповнень в текст заочного рішення від 2022 року без повідомлення сторони відповідача, чим порушив права останньої.

Зазначає, що строк виконання рішення до 06.04.2023 року до досягнення донькою ОСОБА_3 повноліття, таким чином, звернення ОСОБА_2 до суду із заявами про ухвалення додаткових рішень у справі після 06.04.2023 року є порушенням норми ч.2 ст. 270 ЦПК України.

Крім того, користуючись тим, що суд неодноразово йде йому на зустріч, платить сам собі аліменти. Він нібито сплачує аліменти на користь неповнолітнього сина, але кошти не встигають бути зараховані на рахунок ОСОБА_1 , як в той же день списуються банком на погашення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки. І це при тому, що у самого ОСОБА_2 наявна заборговність зі сплати аліментів, яка відраховується з 2017 року. Тобто, нібито "захищаючи" права ОСОБА_2 йде пряме порушення прав неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь якого ОСОБА_2 , як батько, повинен платити аліменти за рішенням суду від 02 лютого 2016 року.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, додаткові рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що обидва додаткових рішень винесенні з дотриманням норм чинного законодавства.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать довідка про отримання документів в електронному суді представником ОСОБА_1 (а.с.190зв.) та рекомендованим повідомлення про вручення повістки ОСОБА_2 .. В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 -адвокат Іванова Т.М. та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ..

Ухвалою від 17 грудня 2024 року Дніпровським апеляційним судом відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в частині оскарження додаткового рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2024 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення по цивільній справі № 205/8195/21, суд першої інстанції виходив із того, що резолютивна частина вказаного судового рішення не містила висновків суду по суті спору стосовно позовної вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості у розмірі 89 834 грн. 89 коп. за період з 01.09.2016 по 27.06.2022 року, з приводу якої сторона позивача подавала докази та надавала пояснення під час розгляду справи, а також, було зазначено в мотивувальній частині рішення суду.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам та нормам процесуального права.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати;4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина 2 статті 270 ЦПК України).

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

У наведеній правовій нормі міститься виключний перелік умов, за наявності яких суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення. Тлумачення частин першої та другої статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 цього Кодексу.

Перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 760/34441/19-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, припинення стягнення аліментів та часткове зменшення заборгованості по аліментам, були задоволені в повному обсязі. ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначених рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/7554/15-ц від 02.02.2016 року; стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1 500 грн. від усіх видів заробітку (доходу) матері, щомісячно (з наступною індексацією відповідно до закону), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; змінено розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 1/4 частини від усіх видів заробітку.

ОСОБА_2 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення з зазначенням суми заборгованості по аліментам,від сплати якої його звільнено та періоду.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді позовних вимог ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, припинення стягнення аліментів та часткове зменшення заборгованості по аліментам сторони подавали докази і давали пояснення, мотивувальна частина з приводу цих вимог містить висновки, однак резолютивна частина не містить судового рішення з цього приводу, то додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2024 року доповнено резолютивну частину рішення суду слідуючим текстом: «6. Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 89 834 грн. 89 коп. за період з 01.09.2016 по 27.06.2022 року»

Велика Палата Верховного Суду висновує, що термін «ухвалення» додаткового судового рішення, а не термін «розгляд» законодавцем застосовано з метою, щоб підкреслити необхідність буквального тлумачення такого поняття відповідно до статті 259 ЦПК України (статті 233 ГПК України). Таке тлумачення є релевантним для з`ясування змісту положення другого речення частини третьої статті 270 ЦПК України (частини третьої статті 244 ГПК України), коли йдеться про усунення неповноти судового рішення, тобто відсутності у резолютивній частині рішення висновків щодо результатів розгляду справи. При цьому презюмується, що позовні вимоги та заперечення, докази, подані на їх обґрунтування, судом розглянуті згідно з вимогами статей 209 - 246 ЦПК України (статей 201 - 221 ГПК України), а розгляд справи належним чином відображений в описовій та мотивувальній частинах рішення. У протилежному випадку неповнота судового рішення може бути усунута шляхом його перегляду в апеляційному (касаційному) порядку, а не через ухвалення додаткового рішення.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №1540/4122/18 (адміністративне провадження №К/9901/36261/19) зазначив, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем вимоги.

Отже, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази та розгляд справи належним чином відображений в описовій та мотивувальній частинах рішення.

Як вбачається з тексту рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2022 року, судом першої інстанції в мотивованій частині досліджувались докази з приводу позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати заборгованості у розмірі 89 834 грн. 89 коп. за період з 01.09.2016 по 27.06.2022 року, та надана оцінка судом при ухваленні рішення від 27.06.2022 року, але означене рішення не знайшло відображення в резолютивній частині, що унеможливило провести перерахунок заборгованості виконавчою службою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що заяву про ухвалення додаткового рішення позивач подав до закінчення строку на виконання рішення, звернувшись до ВДВС для перерахунку заборгованості виконавчою службою.

Посиланням на те, що строк виконання рішення був до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , є безпідставним та не впливає на правильність висновку суду про звільнення позивача від сплати заборгованості у розмірі 89834,89 грн., оскільки заборгованість виникла за період до досягнення дитиною повноліття.

При ухваленні додаткового рішення у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, тому розгляд питання щодо ухвалення додаткового рішення без сторін не є процесуальним порушенням, яке є безумовною підставою для скасування додаткового рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення без повідомлення сторін.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що додаткове судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Додаткове рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування додаткового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іванової Т. М. залишити без задоволення.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2025 року.

Судді: