Справа № 345/755/25
Провадження № 2/345/586/2025
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

26.02.2025 м. Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Гапоненко Р.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 за участі представника адвоката Дудорова Ольга Олегівна до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить встановити факт що він самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивач зазначає, що з 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом не проживають, а малолітній ОСОБА_3 з цього часу проживає з батьком. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.09.2020 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а сина залишено проживати з батьком. Відповідачка зв`язок із позивачем не підтримує, участі у вихованні та утриманні дитини не бере. Встановлення такого факту необхідно ОСОБА_1 для оформлення відстрочки від мобілізації, оскільки інших осіб, що можуть виховувати та утримувати ОСОБА_3 у випадку мобілізації ОСОБА_1 немає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 18.06.2024 подаав до суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 яка перебуває на розгляді у судді Гапоненко Р.В. Ухвалою від 16.07.2024 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В той час ОСОБА_1 в обґрунтування позовної заяви про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини покликається на ст.157 СК України та зазначає, зазначена норма свідчить про те, що права та обов`язки матері, при встановленні факту самостійного виховання та утримання дитини батьком можуть бути зменшені, і, в подальшому, можуть бути, наприклад, підставою для позбавлення матері батьківських прав. Даним твердженням позивач завідомо вводить суд в оману, приховуючи вже наявний спір про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 .

Окрім цього позивач зазначає, що встановлення такого факту необхідно йому для оформлення відстрочки від мобілізації, оскільки інших осіб, що можуть виховувати та утримувати ОСОБА_3 у випадку його мобілізації немає.

Суд зауважує, що згідно з положеннями абзацу 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Сам факт того, що дитина залишилась проживати з батьком і передбачає, що батько взяв на себе обов`язок по її утриманні та вихованні. Додаткове встановлення такого факту судом не потрібно, оскільки не може вплинути на права та обов`язки батька стосовно своєї дитини.

Так, частиною 1 статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У частині 3 статті 155 СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 2 статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

В той же час, жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати судовим рішенням факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати факт перебування дітей на утриманні.

Заявник вже є батьком свого сина і зобов`язаний її виховувати, утримувати.

А якщо відповідачка ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини, то позивач вправі звернутись до суду із позовом про стягнення з неї аліментів чи позбавлення батьківських прав.

Таким чином, проаналізувавши норми Сімейного кодексу України, можна дійти висновку, що лише рішення суду щодо позбавлення особи батьківських прав є підтвердженням факту самостійного виховання дитини одним з батьків.

Заявлені вимоги, враховуючи їх мету, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за заявником певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Окрім цього суд враховує, що позивачем вже подано позовну заяву про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 .

Крім того, звертаючись із позовом до суду позивач в позовній заяві не вказав, в чому існує спір між сторонами, яке право позивача порушується, не визнається чи оспорюється.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22 для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

При вирішенні питання про прийняття позову про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене суд вважає, що подана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, слід відмовити у відкритті провадження.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 293, 315, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 за участі представника адвоката Дудорова Ольга Олегівна до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя