Провадження № 2-о/582/12/25
Справа № 582/199/25
Недригайлівський районний суд Сумської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2025 р.

Суддя Недригайлівського районного суду Сумської області Жмурченко В.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя,

встановив:

14 лютого 2025 року ОСОБА_1 , за допомогою засобів системи "Електронний суд", звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, у якій просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 грудня 2023 року у Глобинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про що складено відповідний актовий запис під № 168, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що у відкритті провадження в порядку окремого провадження необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до положення статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Так, згідно ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Як вбачається із ч. 3 ст. 293 ЦПК України, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, розглядаються в порядку окремого провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Натомість, як свідчить заява про розірвання шлюбу, її подано виключно від імені заявниці ОСОБА_1 .. Зазначене позбавляє суд можливості перевірити наявність взаємної згоди подружжя щодо розірвання шлюбу.

Слід також зазначити, що із заяви про розірвання шлюбу слідує, що від шлюбу спільних дітей пожружжя не має.

Враховуючи, що у подружжя неповнолітніх дітей немає, можна дійти висновку, що у заявниці відсутні підстави для звернення до суду з заявою про розірвання шлюбу в порядку, передбаченому ст. 109 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У силу вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, встановивши, що подружжя на момент звернення до суду із заявою про розірвання шлюбу не має неповнолітніх дітей, заяву подано виключно від імені заявниці ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості перевірити наявність взаємної згоди подружжя щодо розірвання шлюбу, то спір про розірвання щлюбу підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Отже, оскільки заява, з якою заявниця звернулась до суду не відповідає вимогам ст. 109 СК України, із заяви неможливо встановити наявність взаємної згоди подружжя щодо розірвання шлюбу, суд відмовляє заявниці у відкритті провадження у цивільний справі та роз`яснює, що вона має право звернутися до суду в порядку позовного провадження з позовом про розірвання шлюбу.

При подачі до суду заяви, заявницею було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розмір у позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою(клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Крім цього в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи від 17 жовтня 2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснює, що статтею 7 Закону України "Про судовий збір" врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору (статті 214,215 ЦПК України). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом України "Про судовий збір"); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.

Пунктом 44 вказаної Постанови передбачено, що питання щодо повернення сплаченої суми судового збору в будь-якому разі вирішується судом, який вирішував питання, пов`язані з відкриттям провадження у справі, чи розглядав справу, навіть якщо таку сплату помилково здійснено не за місцем розгляду справи.

З огляду на викладене, чинним законодавством передбачено повернення судового збору у разі відмови у відкритті провадження по справі.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що суд відмовляє у відкритті провадження у даній цивільній справі, суд вважає за можливе повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір по справі у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 258-260, 315, 353, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір за квитанцією № 4730-5821-8041-7130 від 13.02.2025 у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Роз`яснити заявниці, що вона має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду у встановленому законом порядку.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя: В. Д. Жмурченко