КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4880/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Желепи О.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за фактичне користування послугами,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаними позовом, просив суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 24 750,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 351,19 грн, загальну суму 3% річних у розмірі 686,00 грн, в тому числі сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн та сплачену суму правової допомоги у розмірі 4 500,00 грн, що загалом складає 35 315,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 є належним користувачем на підставі органу місцевого самоврядування капітального гаражного боксу №163, який знаходиться на земельній ділянці відведеній позивачу для експлуатації та обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі чого позивач здійснює охорону в тому числі металевого гаражу № НОМЕР_1 , належного відповідачу. Отже, відповідач отримала перепустку на в`їзд на територію стоянки та користувався гаражем, сплачував щомісячні внески за фактичне користування послугами та охорону машин в тому числі металевого гаражу. Відповідач користуючись гаражним боксом № НОМЕР_1 оплачує частково у розмірі 250,00 грн за надані послуги позивачем, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, яка станом на 10.06.2024 року існує у розмірі 24 750,00 грн, у зв`язку із чим, позивач неодноразово надсилав на адресу відповідача претензії та пропозиції щодо мирного врегулювання спору про оплату боргу, однак оплату у повному обсязі здійснено не було. Зважаючи на те, що відповідач продовжує користувався капітальним гаражем №18 позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 2 351,19 грн, а також 3% річних у розмірі 686,00 грн за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.01.2017 року по 10.06.2024 року, що загалом становить 27 787,28 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Телецький В.Т., який представляє інтереси Приватного акціонерного товариства СП «Партнер», подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги. Просив судові витрати покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що судом першої інстанції була дана невірна оцінка доказів, наданих позивачем. Суд зазначив, що відповідач не належний користувач, що спростовується особистими оплатами відповідача згідно наданого взаєморозрахунку та банківських виписок зазначених в розрахунку, що вона належний користувач гаражу № НОМЕР_1 і регулярно перераховує кошти на банківський рахунок ПрАТ СП «Партнер». Відповідач постійно вносить оплату за охорону гаражу та автомобіля але частково. Що на переконання апелянта також є погодженням з наданням їй послуг за користування послугами підприємства та доказом належності їй гаража.

Суд не звернув увагу, що відповідач вносить постійно оплату за отримані послуги не в повному обсязі згідно розрахунку та не дослідив уважно наданий документ, через що, суд першої інстанції на підставі даної помилки прийшов до висновку, що відповідач не належний користувач.

Суд не звернув увагу, що апелянт в будь-якому випадку несе витрати на охорону та утримання машиномісця.

З Наказом про підвищення цін відповідач ознайомлена була не одноразово. Отримання відповідачем власноручно претензій та наказу генерального директора про зміну тарифу послуг. При в`їзді на територію стоянки на дошці оголошень постійно вивішені накази генерального директора з відповідними калькуляціями та тарифами надання послуг ПрАТ СП «Партнер», листи про погашення боргу направлялись за адресою, яку зазначила відповідач в адміністрації підприємства ПрАТ СП «Партнер». Листи направлялись як рекомендовані , які були долучені до матеріалів справи так і звичайною поштою.

ПрАТ СП «Партнер» у своїй діяльності керується «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених постановою КМ України 22.01.1996 року, які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання усіх типів автотранспортних засобів, які належать громадянам, і поширюються на всі автостоянки (крім гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами підприємницької діяльності, чи належать цим суб`єктам. Відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України 22.01.1996 р. «Про затвердження Правил зберігання транспорних засобів на автостоянках» «При в`їзді на автостоянку встановлюється щит із схемою руху транспортних засобів, нумерацією місць, планом термінової евакуації транспортних засобів та інформацією про розпорядок роботи автостоянки і тарифи за надання послуг». З тарифами про надання послуг при в`їзді на територію стоянки ознайомлені всі власники гаражів.

Вказаний факт щомісячних оплат відповідача та розрахунку бухгалтерії свідчить про те, що відповідач визнає надання їй послуг позивачем. Послуги фактично надаються та споживаються. Відповідач вносить кошти за послуги ПрАТ СП «Партнер» постійно, відповідно погоджується з умовами договору наразі, та визнає, що ПрАТ СП «Партнер є обслуговуючим підприємством зазначеної земельної ділянки та всіх гаражів та території по АДРЕСА_1 .

Як балансоутримувач і землекористувач ПрАТ СП «Партнер» несе всі витрати по обслуговуванню даної автостоянки, сумлінно сплачує в бюджет держави всі обов`язкові платежі з боку контролюючих органів не має жодних зауважень щодо порушень чинного законодавства.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався також на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, які стосуються вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не обгрунтував своє рішення про відмову на користь ПрАТ СП «Партнер» коштів на професійну правничу допомогу, а обійшовся загальними фразами.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що саме відповідач є власником чи належним користувачем гаражного боксу НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 1-А. Суд першої інстанції не прийняа до уваги той факт, що відповідач отримав перепустку на в`їзд на територію стоянки та користування гаражем, оскільки доказів на підтвердження вказаному не надано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних страт у розмірі 2 351,19 грн та 3 % річних у розмірі 686,09 грн, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено перед судом, що його право було порушено зазначеними ним відповідачем, а судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що саме визначені позивачем відповідачі порушили ці права.

Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що на підтвердження сплати позивачем суми судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги представником позивача не надано до суду відповідного документу, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленого у встановленому законом порядку, що позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, а суд перевірити надання та оплату таких послуг.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

Встановлено, що на підставі рішення №138 виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів від 09.03.1992 р. виділено земельну ділянку для розміщення тимчасової автомобільної стоянки малому підприємству «Партнер» по АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 22.04.2011 року змінено найменування юридичної особи ПрАТ СП «Партнер» (а.с. 8).

ПрАТ СП «Партнер» діє на підставі статуту затвердженого рішення Загальних зборів акціонерів протоколом №19 від 01.04.2011 р. (а.с. 6, 7).

Згідно наказу №122 від 30.12.2016 р. збільшено витрати на утримання охорони та експлуатації АС №5 ПрАТ СП «Партер» з 01.01.2017 р., а тому щомісячні внески на відшкодування витрат становлять 400,00 грн (а.с. 17, 18).

Згідно наказу №98 від 28.12.2018 р. збільшено витрати на утримання охорони та експлуатації АС №5 ПрАТ СП «Партер» з 01.01.2019 р., а тому щомісячні внески на відшкодування витрат становлять 500,00 грн (а.с. 19, 20).

Згідно наказу №130 від 30.12.2021 р. збільшено витрати на утримання охорони та експлуатації АС №5 ПрАТ СП «Партер» з 01.01.2022 р., а тому щомісячні внески на відшкодування витрат становлять 600,00 грн (а.с. 21, 22).

Згідно наказу №36 від 29.03.2024 р. збільшено витрати на утримання охорони та експлуатації АС №5 ПрАТ СП «Партер» з 01.04.2024 р., а тому щомісячні внески на відшкодування витрат становлять 650,00 грн (а.с. 23, 24).

Як вбачається із матеріалів справи, ПрАТ СП «Партнер» укладав такі договори: договір №1/г про надання послуг по захороненню твердих побутових відходів на сміттєзвалищі від 26.01.2017 р., додаткову угоду № від 23.12.2015 р. до договору про постачання електричної енергії №ПЗ/ЕЕ-071111/1068/НЮ ВІД 25..05.2011 року, договір №486КІО про спільне використання конструкцій технологічних мереж зовнішнього освітлення від 01.02.2022 р., договір №02 від 01.01.2022 р. щодо виконання робіт по вивезенню та розміщенню на полігоні в смт Бородянка твердих побутових відходів (ТПВ) та харчових відходів (а.с. 25-35).

Позивач в якості доказу наявності суми боргу надав до суду взаємні розрахунки із орендаторами за період з 01.01.2017 р. по 30.06.2024 р. де у відповідача виникла заборгованість за користування послугами ПрАТ СП «Партнер» АС №5 гараж №18 у розмірі 24 750,00 грн (а.с. 12).

Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2351,19 грн та 3% річних у розмірі 686,09 грн за період з 01.01.2017 року по 10.06.2024 року, що разом із основною сумою боргу 24 750,00 грн, становить 27787,28 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань, ПрАТ СП «Партнер» звертався до ОСОБА_1 із вимогами №40 від 21.01.2019 р., №167 від 01.09.2022 р., №64 від 04.05.2023 р. про сплату суми боргу (а.с. 13-16).

Судом встановлено, що доказів, що саме відповідач ОСОБА_1 є власником чи належним користувачем гаражного боксу НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять та позивачем не доведено, що ОСОБА_1 є власником чи належним користувачем гаражного боксу № НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є належним відповідачем у справі, з огляду на те, що вона вносила оплату за отримані послуги, хоча і не в повному обсязі, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки часткова сплата послуг ОСОБА_1 не є беззаперечним доказом того, що остання є власником гаражного боксу № НОМЕР_2 за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 1-А, та має відповідати як належний суб`єкт у даних правовідношеннях у зв`язку з порушенням зобов`язання, щодо не сплати грошових коштів у повному обсязі за надані позивачем послуги. Крім того в квитанціях про оплату значиться гараж № НОМЕР_1 , а не № НОМЕР_2 (а.с. 12).

Доводи апеляційної скарги про те, що першої інстанції в оскаржуваному рішенні не обгрунтував своє рішення про відмову на користь ПрАТ СП «Партнер» коштів на професійну правничу допомогу, а обійшовся загальними фразами, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на це та у відповідності до положення ст. 141 ЦПК України, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відшкодування судових витрат на правову допомогу, які позивач поніс в суді першої інстанції під час розгляду справи.

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до підпункту «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «25» лютого 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

О.В. Желепа