Справа № 303/9372/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Таскомбанк" на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2022 року у складі судді Монича В.О., у справі за позовом акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

29.11.2021 АТ «Таскомбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом.

Позов мотивовано тим, що 25.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» (правонаступниками якого послідовно були (є) Публічне акціонерне товариство «Фольксбанк», Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», Акціонерне товариство «Таскомбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KF 48031, за умовами якого відповідачці надано кредит у сумі 10000,00 дол. США.

Виконання позичальником зобов`язань за цим кредитним договором було забезпечено іпотекою домоволодіння, до складу якого входить: житловий будинок загальною площею 89,0 кв. м, житловою площею 57,9 кв. м, на плані літ. «А», споруди «№ 1-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належало ОСОБА_5 , з яким банк 04.04.2008 уклав іпотечний договір № 1859.

30.09.2008 ВАТ «Електрон Банк» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № KF 52662, за умовами якого надав відповідачці кредит у сумі 8000,00 дол. США.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами від 25.03.2008 № KF 48031 і від 30.09.2008 № KF 52662 було забезпечено іпотекою належної ОСОБА_5 земельної ділянки з кадастровим номером :01:017:0032, призначеної для обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , про що 30.09.2008 був укладений іпотечний договір № 5176.

Іпотекодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочними рішеннями Мукачівського міськрайонного суду:

від 13.09.2011 у справі № 2-1916/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ФольксБанк» заборгованість за кредитним договором від 25.03.2008 № KF 48031 у сумі 10842,92 дол. США, що еквівалентно 86368,00 грн;

від 15.09.2011 у справі №2-1911/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ФольксБанк» заборгованість за кредитним договором від 30.09.2008 № KF 52662 у сумі 9231,68 дол. США, що станом на 21.04.2011 становить 73534,02 грн; у позові до ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17.03.2014, в яку ухвалами від 21.03.2014 і 01.10.2014 внесені виправлення описок, визнано мирову угоду від 10.12.2013, укладену у виконавчому провадженні між стягувачем ПАТ «ВіЕс Банк» і боржником ОСОБА_1 щодо виконання нею зобов`язань за кредитним договором від 30.09.2008 № КF 52662, за якою погашення боргу визначено частинами згідно з відповідним графіком погашення.

ПАТ «ВіЕс Банк» про смерть іпотекодавця ОСОБА_5 стало відомо 06.06.2011.

10.06.2011 ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до Мукачівської державної нотаріальної контори з претензією до спадкоємців ОСОБА_5 та вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

З повідомлення Новодавидківської сільської ради Мукачівського району від 02.11.2016 № 456/02-20, отриманого банком 07.11.2016 за вхідним № 22646, убачається, що спадкоємцями ОСОБА_5 є: дружина померлого ОСОБА_1 , та діти померлого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не відмовились від прийняття спадщини.

Отже, про коло спадкоємців іпотекодавця кредитору стало відомо 07.11.2016.

19.05.2017 кредитор звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком від свого імені будь-якому покупцеві (справа № 303/2794/17). Однак, у постанові від 05.02.2020 у справі № 303/2794/17 Верховний Суд дійшов висновку, що банк обрав неналежний спосіб захисту свого права, позаяк такий продаж предмета іпотеки є позасудовим способом врегулювання.

Позивач відповідно до положень ст. 82 ч. 4 ЦПК України не має потреби доводити факт неналежного виконання умов кредитного договору.

Рішення суду про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 25.03.2008 № KF 48031 і від 30.09.2008 № KF 52662 не виконані.

Загальна заборгованість за кредитним договором від 25.03.2008 № KF 48031 становить 11710,81 дол. США і 30888,35 грн. витрат на претензійно-позовну роботу, де: 7823,18 дол. США борг за кредитом, 3887,63 дол. США борг за процентами.

Загальна заборгованість за кредитним договором від 30.09.2008 № KF 52662 становить 9239,80 дол. США, де 6006,11 дол. США борг за кредитом, 3233,69 дол. США борг за процентами.

Беручи до уваги, що спадщина після смерті іпотекодавця ОСОБА_5 прийнята відповідачами, встановлена відповідними договорами іпотека для них є дійсною, вони відповідають перед іпотекодержателем за його вимогами в межах вартості предмета іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України щодо спадкування, на норми Закону України «Про іпотеку» щодо переходу прав на іпотеку до спадкоємців іпотекодавця та звернення стягнення на предмет іпотеки, на інші норми законодавства, позивач АТ «Таскомбанк» просив: у рахунок погашення заборгованості: за кредитним договором від 25.03.2008 № KF 48031 у розмірі 11710,81 дол. США і 30888,35 грн витрат на претензійно-позовну роботу, де: 7823,18 дол. США борг за кредитом, 3887,63 дол. США борг за процентами, та за кредитним договором від 30.09.2008 № KF 52662 у розмірі 9239,80 дол. США, де 6006,11 дол. США борг за кредитом, 3233,69 дол. США борг за процентами,

звернути стягнення на предмети іпотеки: домоволодіння, до складу якого входить: житловий будинок загальною площею 89,0 кв. м, житловою площею 57,9 кв. м, на плані літ. «А», споруди «№ 1-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 04.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Попович В.В. за реєстровим № 1859, та земельну ділянку площею 0,0800 га, з кадастровим номером :01:017:0032, призначену для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передану в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 30.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Попович В.В. за реєстровим № 5176, що успадковані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18.05.2022 у позові відмовлено.

Позивач АТ «Таскомбанк» оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення зміненого позову. На обґрунтування скарги позивач посилається на доводи, якими мотивувався позов. Також вказує, що суд зробив висновок, який не відповідає обставинам справи, позаяк вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів передбачена законом і договором і саме таку вимогу позивач пред`явив. Суд з незрозумілих причин зробив висновок, який не відповідає прохальній частині позову, і при цьому безпідставно застосував правову позицію Верховного Суду, яка стосувалася продажу предмета іпотеки іпотекодержателем.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, вказують на її необґрунтованість, просять залишити скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити в мотивувальній частині, відмовивши у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Зазначають, зокрема, що кредитор у 2011 році змінив строк виконання зобов`язання. Тому після цього не мав права нараховувати відсотки за кредитними договорами і пред`явив їх до стягнення, як і витрати на претензійно-позовну роботу, неправомірно. Крім того, кредитор пред`явив до спадкоємців іпотекодержателя позов із пропущенням позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2022 року визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючого (судді-доповідача) суддів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 09 січня 2024 року суддю ОСОБА_6 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2024 року визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючого (судді-доповідача) ДжугиС.Д., суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 - адвокат Новікова І.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 25 березня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрор Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №КF 48031, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 10 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №КЕ 48031 від 25 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір №1859, за умовами якого в іпотеку Банку передано: домоволодіння до складу якого входить: житловий будинок загальною площею 89,0 м. кв, житловою площею 57,9 кв.м, що на плані значиться в літері «А», споруди «№1-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,08 га, за місцем розташування даного майна.

30 вересня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №КF 52662 за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит в сумі 8 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №КF 52662 від 30 вересня 2008 року та кредитним договором №КF 48031 від 25 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_5 , укладено Іпотечний договір №5176 від 30 вересня 2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано: земельну ділянку площею 0,0800 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення (використання ) земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку. Кадастровий номер земельної ділянки №:01:017:0032.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 вересня 2011року у справі №2-1916/11, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ФольксБанк» заборгованість за кредитним договором №КF 48031 від 25 березня 2008 року в сумі 10 842,92 доларів США, що еквівалентно 86368грн.

З оглянутих матеріалів справи №2-1916/11 вбачається, що заборгованість 10 842,92 доларів США, складається із: заборгованості по кредиту - 9 469 доларів США, заборгованості по відсотках 1325,86 доларів США, пеня 21,06 доларів США.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду 15 вересня 2011 року у справі №2-1911/11, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ФольксБанк» заборгованість за кредитним договором №КF 52662 від 30 вересня 2008 року в сумі 9231,68 доларів США, що станом на 21.04.2011 року становить 73534,02 грн. В позові до ОСОБА_5 відмовлено.

З оглянутих матеріалів справи №2-1911/11, вбачається, що заборгованість 9231,68 доларів США складається із: заборгованості по кредиту 7800,29 доларів США, заборгованості по відсотках 1411,27 доларів США, пеня 20,12 доларів США.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17 березня 2014 року, в яку ухвалами від 21 березня 2014року та 01 жовтня 2014 року внесено виправлення описок, визнано мирову угоду від 10.12.2013 року, укладену в процесі виконання виконавчого провадження між стягувачем ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником ПАТ «Фолькбанк» та боржником ОСОБА_1 щодо виконання нею зобов`язань за №КF 52662 від 30 вересня 2008 року, за якою погашення боргу визначено частинами згідно з відповідним графіком погашення.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16 травня 2019 року замінено позивача у справі ПАТ «ВіЕс Банк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Таксомбанк».

У поданому позові позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за за кредитним договором від 25.03.2008 № KF 48031 у розмірі 11710,81 дол. США і 30888,35 грн. витрат на претензійно-позовну роботу, де: 7823,18 дол. США борг за кредитом, 3887,63 дол. США борг за процентами, 30888,35 грн. - витрати на претензійно-позовну роботу, та за кредитним договором від 30.09.2008 № KF 52662 у розмірі 9239,80 дол. США, де 6006,11 дол. США борг за кредитом, 3233,69 дол. США борг за процентами.

Згідно із ч.1 тач.3 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 05.06.2003 № 898-IV «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст. 12 Закону № 898-IV. Аналогічне правило передбачене у ч.2 ст.590 ЦК України

Статтею 33 Закону № 898-IV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Матеріалами справи встановлено, що заборгованість за вищевказаними кредитними договорами, яка була стягнута вищевказаним судовими рішеннями, що набрали законної сили, боржниками не була сплачена, а тому в рахунок погашення заборгованості позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, який є забезпеченням виконання кредитних договорів. Разом з тим, позивачем неправильно визначена заборгованість.

З аналізу заборгованості в рахунок якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, вбачається, що після ухвалення рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 вересня 2011року у справі №2-1916/11, та рішення Мукачівського міськрайонного суду 15 вересня 2011 року у справі №2-1911/11, банк продовжував нарахування процентів за кредитними договори, та збільшив їх: за кредитним договором №КF 48031 від 25 березня 2008 року з 1325,86 доларів США до 3887,63 доларів США, та додатково додав витрати на претензійну позовну роботу у розмірі 30888,35 грн.; за кредитним договором №КF 52662 від 30 вересня 2008 року збільшив відсотки з 1411,27 доларів США до 3233,69 доларів США.

Згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тобто, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Кредитор, звернувшись у 2011 році з позовом про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитними договорами змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, у зв`язку із чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припинилось, і вищевказані рішення суді засвідчили такі зміни.

З врахуванням наведеного позивач безпідставно нарахував та збільшив відсотки до вищевказаних сум, а також безпідставно у заборгованість включив витрати на претензійну позовну роботу, вимоги по яких не забезпечені іпотекою. Тому звернення на предмет іпотеки у даному випадку може мати місце лише у рахунок заборгованості за кредитними договорами, що визначена вищевказаними рішеннями судів, за виключенням сум, які сплачені боржниками при примусовому виконанні, про те позивачем не зазначено та не подано жодних доказів про проведення оплат. Разом з тим, доведеним є порушення боржниками законних прав та інтересів позивача як кредитора.

У відзиві на позов у суді першої інстанції представник відповідачів просив суд про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17.

Матеріалами справи встановлено, що іпотекодавець майновий поручитель ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, про що Банку стало відомо 06 червня 2011 року.

З повідомлення Новодавидківської сільської ради № 456/02-20 від 02 листопада 2016 року, яку Банком отримано 07 листопада 2016 року за вхідним №22646, вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_5 є: дружина померлого - ОСОБА_1 , та діти померлого : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які не відмовились від прийняття спадщини. Тобто, 07 листопада 2016 року кредитору стало відомо про коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті майнового поручителя, і саме з цього моменту банк довідався про осіб , які порушили права кредитора, та розпочався перебіг строку порушеного права.

19 травня 2017 року кредитор ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником, якого є АТ «Таксомбанк», вперше звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2018 року, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду у задоволення позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року змінено мотиви відмови у задоволенні позову та зроблено висновок про обрання позивачем неналежного способу захисту.

Пред`явленням першого позову 19 травня 2017 року перебіг позовної давності за вимогами позивача перервався та його відлік розпочався заново з 20 травня 2017 року.

Повторно з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся 29 листопада 2021 року, тобто пропуском трьохрічного строку, який сплив 20 травня 2020 року після його переривання.

Верховний Суд у своїх висновках неодноразово висловлював правову позицію, що обрання способу захисту порушеного права є суб`єктивним правом кожної особи, на яку покладається тягар відповідальності за неправильно обраний спосіб захисту і за всі наслідки пов`язані з цим. А тому обрання особою в іншій справ неналежного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах не є поважною причиною пропущення строку позовної давності у розумінні ч.5 ст. 267 ЦК України.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Виходячи з наведеного, з врахуванням того, що позивачем пропущений строк позовної давності, представником відповідачів у суді першої інстанції до винесення ним рішення зроблено заяву про застосування позовної давності, у даному позові слід відмовити через сплив позовної давності.

Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, не врахував вищенаведені фактичні обставини та вимоги матеріального і процесуального права, не з`ясував обставини, якими позивач обґрунтовував заявлений позов, не врахував зміст заявлених позивачем вимог, та ухвалив необґрунтоване рішення.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухвалення нового судового рішення про відмову у позові з вищенаведених підстав.

Керуючсиь ст.сст 374, 376, 382- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Таскомбанк" Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2022 року скасувати.

У позові Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: