18.02.2025 Справа № 363/578/24
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря судових засідань Галай О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди,-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області представника позивача Хєцької О.С надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, в якій після залучення відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та зміни підстав позову просить стягнути з відповідачів на користь позивача завданні збитки в розмірі 71 334,33 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № аг33427Га2ко. Предметом цього Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Toyota Rav 4 НОМЕР_1 . У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 03.06.2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Rav 4 НОМЕР_1 та транспортного засобу ГАЗ НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 23.06.2022 у справі №363/1489/22 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. До AT «СК «АРКС» із заявою про настання страхового випадку звернулась потерпіла особа. AT «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування за цим страховим випадком згідно страхового акту № ARX3298233 та № ARX3312680 в розмірі 71 334,33 грн. Цивільно-правова відповідальність власника ТЗ ГАЗ НОМЕР_2 станом на дату ДТП було забезпечено полісом № 205232166 у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Зазначила, що в розумінні ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідачів виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування. Отже, сума, яка підлягає стягненню із відповідачів складає 71 334,33 грн.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2024року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року залучено до участі у цій справі - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», у якості співвідповідача та прийнято позовну заяву в новій редакції зі зміненими підставами позову у цивільній справі, а також витребувано у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» належним чином засвідчену копію полісу № 205232166.

11 листопада 2024 року від представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» Боднар О.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог, а також доказів, щодо порушення відповідачами законних прав та інтересів позивача, оскільки подання позову до суду є способом захисту порушених, невизнаних прав позивача, проте враховуючи вищевикладене такий позов є необгрунтованим, оскільки саме позивач не виконав вимоги Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не звернувся вчасно із заявою про виплату страхового відшкодування до ТДВ СК «Альфа-Гарант», тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

23 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Хаєцької О.С. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) у судовому порядку протягом строку позовної давності. Як було встановлено після подання позову до суду, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ГАЗ; НОМЕР_2 застраховано у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом № 205232166. Проте, згідно витягу полісу № 205232166 VIN код (номер шасі) вказаного ТЗ - C2477, а згідно довідки Ф2 (відповіді НПУ) номер шасі зазначено: НОМЕР_3 , що призвело до того, що позивач не був обізнаний за вказаний поліс. Також зазначила, що згідно відзиву ТДВ «СК «Альфа-Гарант», представник останнього не заперечує, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу відповідача ОСОБА_1 забезпечена полісом № 205232166 у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». З урахуванням зазначеного просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання, у якому просила судове засідання провести без участі представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд доходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом установлено, що 13 травня 2022 року між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № аг33427Га2ко, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Toyota Rav 4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

3 червня 2022 року о 18:12 у смт. Димер, вул. Соборна, буд. 3, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом здійснив зіткнення з автомобілем «TOYOTA», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив пункт 10.9 Правил дорожнього руху України за що передбачена адміністративна відповідальність згідно із статтею 124 КУпАП.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено на останнього адміністративне стягнення.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», про що свідчить поліс № 205232166 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 260 000,00 гривень за шкоду заподіяну майну 130 000,00 гривень. Розмір франшизи 0 гривень.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником транспортного засобу «Toyota Rav 4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_2

03 червня 2022 року до позивача звернувся страхувальник ОСОБА_2 із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

07 червня 2022 року транспортний засіб «Toyota Rav 4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було оглянуто на пошкодження, що підтверджується актом огляду транспортного засобу.

З розрахунків страхового відшкодування убачається, що розмір страхового відшкодування складає 71 334,33 грн.

26 червня 2022 року та 15 липня 2022 року АТ «СК «АРКС» було складено страхові акти № ARX3298233 та № ARX3312680.

На підставі вищевказаних документів ПАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 71 334,33 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 896806 від 27.06.2022 року та № 901628 від 18.07.2022 року.

29 серпня 2022 року АТ «СК «АРКС» було направлено на адресу ОСОБА_1 претензію про відшкодування шкоди на суму 71 334,33 грн.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22. 1 ст. 22 Закону України № 1961 IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент настання страхового випадку) (далі Закон № 1961- IV)).

При цьому згідно з положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування» (у редакції, чинній на момент настання страхового випадку та виплати позивачем страхового відшкодування) визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У разі наявності юридичних фактів, передбачених ст. 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

За змістом ч. 1 ст. 28, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відтак, обов`язком страховика є відшкодування витрат потерпілого, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, у межах страхового відшкодування.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961- IV страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961- IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (п. 37.2 ст. 37 Закону № 1961- IV).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що підпункт 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) у судовому порядку протягом строку позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, від 22лютого 2022 року по справі №201/16373/16-ц).

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачами, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Встановивши, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», а позивач у справі діяв виключно добросовісно, а саме відразу після дорожньо-транспортної пригоди відшкодував потерпілій ОСОБА_2 завдану відповідачем ОСОБА_1 майнову шкоду на підставі договору добровільного страхування, звернувся до ОСОБА_1 з претензією про сплату йому страхового відшкодування, при цьому річний строк щодо звернення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» позивачем було пропущено з поважних причин, а саме через розбіжності у VIN коді (номері шасі) транспортного засобу ГАЗ НОМЕР_2 згідно витягу полісу № 205232166 та згідно довідки Ф2 (відповіді НПУ), що призвело до того, що позивач не був обізнаний за вказаний поліс, до суду з вимогами до відповідачів позивач звернувся в межах загального строку позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» витрат, пов`язаних відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а з винної особи різницю між такими витратами та фактичним розміром шкоди.

Тож доводи, викладені у відзиві на позовну заяву щодо порушення річного строку пред`явлення вимоги до страховика, не спростовують висновків суду по суті спору.

Однак відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість позивач самоусунувся від визначення меж відповідальності відповідачів та залучивши в якості співвідповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» не пред`явив конкретних вимог до кожного відповідача. Хоча, як встановлено судом та підтверджується самим позивачем у клопотанні про залучення співвідповідача, ПАТ «СК АРКС» було сплачено страхове відшкодування ОСОБА_2 без урахування коефіцієнту фізичного зносу

Жодних доказів, щодо розміру витрат, пов`язаних відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу матеріали справи не містять.

Тож суд приходить до висновків, що стороною позивача не доведено перед судом заявленого ним розміру завданих збитків, які в межах ліміту відповідальності страховика мали би бути покладені в основу розрахунку страхованого відшкодування, що позбавляє суд можливості розмежувати матеріальну відповідальність відповідачів по справі, як винної в ДТП особи та її страховика.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди відмовити.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», , адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач 2: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа- Гарант», , адреса: 01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 26.

Суддя Д.А. Свєтушкіна