Справа № 444/941/24
Провадження № 2/444/97/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

10 лютого 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.

секретаря судового засідання Мачіха Г.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Федюшин О.М.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Козин В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю як колишнього подружжя та про поділ такого майна, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю як колишнього подружжя та про поділ такого майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їх з відповідачем шлюб був зареєстрований 24.09.2013 року у Жовківському районному відділенні державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівської області, актовий запис №100. Рішенням Жовківського районного суду від 19.02.2024 року їх шлюб було розірвано. Від спільного сімейного проживання у них з відповідачем народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали 1/2 частину житлового будинку, загальною площею - 166,6 кв.м, житловою площею 67,4 кв.м та літню кухню, два сараї, гараж, вбиральню, споруди. Загальна вартість будинку складає - 501 836 грн., а її частка становить 1/4 відповідної вартості - 125 459 грн. Знаходиться будинок в АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ). Вартість вказується згідно із звітом експертної оцінки житла від 20.02.2024 року.

Позивач зазначає, що 1/2 частина даного будинку була куплена згідно з договором купівлі-продажу 06 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Головач О.Р. за.№746. Договір оформлений на її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , хоча 1/2 частка вказаного будинку була придбана за позичені їй кошти в шлюбі.

Право власності на 1/2 будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 227 від 06.07.2019 року, що підтверджується відповідним витягом з реєстру від 06.07.2019 року.

Згідно з п.5.8 договору купівлі-продажу, він вчинявся за її письмовою згодою, однак на ім`я відповідача.

Власником іншої 1/2 частини даного житла є їх з відповідачем малолітня дочка ОСОБА_3 , згідно Договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 03 червня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Головач О.Р. за №609.

В даний час між нею та відповідачем припинено будь-яке сімейне життя та відносини. Згоди щодо розподілу спільно нажитого ними майна вони не дійшли. Відповідач категорично відмовився визнавати за нею 1/4 частину житлового будинку.

Згідно з ст.ст. 60, 69-71 СК України, майно набуте за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, розмір часток у спільному майні є рівним, якщо інше не було визначено домовленістю між подружжям або шлюбним договором.

Ні домовленості, ні договору з цього приводу не було, а тому позивач вважає, що вона має право на 1/4 ідеальну частку вказаного вище майна - житлового будинку, літньої кухні, двох сараїв, гаража, вбиральні, споруд, згідно договору купівлі-продажу та технічного паспорта.

При цьому відповідач отримує решту майна, тобто другу 1/4 ідеальну частку у вказаному житловому будинку.

Таким чином, загальна її частка від спільного майна у житлі буде складати 1/4 частини, а в грошовому виразі - 125 459 грн.

Позивач зазначає, що нею сплачено судовий збір в розмірі - 1254,59 грн., за звіт про оцінку майна - будинку в розмірі 1600 грн.

Крім того, згідно з ст.-ст. 133, 134, 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати пов`язані на правничу допомогу, які складаються: із складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання послуг, ціною позову тощо.

При попередньому розрахунку правнича допомога адвоката буде складати 6733 грн.

У зв`язку з наведеним, позивач просить визнати 1/2 частину житлового будинку, літньої кухні, двох сараїв, гаража, вбиральні, споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя набутим за час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/4 частину від спільно нажитого з відповідачем майна - житлового будинку, літньої кухні, двох сараїв, гаража, вбиральні, споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 . А також стягнути з відповідача в її користь сплачені нею судові витрати - 1254,59 грн. судового збору, 1600 грн. за звіт про оцінку майна та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6733 грн.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 01.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання (арк. спр. 38-39, том 1).

15.05.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву (арк. спр. 51-53, том 1). У відзиві представником зазначено, що під час шлюбу ОСОБА_2 було придбано 1/2 частини будинку згідно договору купівлі-продажу від 06 липня 2019 року, що знаходиться в АДРЕСА_3 ), за власні кошти та власні заощадження, оскільки ОСОБА_2 постійно працює на посаді архітектора з 01.09.2017 року. Інша 1/2 цього будинку належить їхній спільній доньці ОСОБА_3 . Згідно з договором дарування частки від 03.06.2019 року від імені ОСОБА_3 діяли батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відтак, батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на сьогодні фактично належить вищевказаний будинок на праві приватної власності, в якому вони проживають і ведуть спільний побут разом з спільними дітьми. В цьому будинку відповідачем ОСОБА_2 було здійснено капітальний ремонт, косметичний ремонт повністю та вкладено чимало особистих коштів. Також ОСОБА_2 наймав бригади майстрів, електриків, сантехніків, які здійснювати ремонтні роботи. Відповідач постійно забезпечував сім`ю належним чином, що і робить до сьогодні, дбає по стан будинку та здійснює необхідний відновлювальний ремонт за власні грошові кошти. Тому, відповідач вважає, що вказаний будинок належить залишити у власності ОСОБА_2 у розмірі 1/2 частини житлового будинку, адже інша 1/2 перебуває у власності їхньої спільної доньки та у фактичному користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 . Окрім цього, після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України позивачка перетнула кордон та припинила постійне місце свого проживання в Україні. Відповідач з дітьми залишився проживати в Україні. Пізніше позивачка знову виїхала за кордон разом з спільними дітьми у невідому країну не отримавши дозволу відповідача, що підтверджується відмітками на закордонному паспорті позивачки. Насправді, за відсутності позивачки з червня 2022 року вихованням, навчанням і доглядом обох дітей займається ОСОБА_2 , йому часто допомагає його мама. За весь практично дворічний період часу позивачка коштів не надіслала. Окрім цього, позивач під час шлюбу отримала чимало майна, а саме: земельних ділянок, нерухомості різного цільового призначення у приватну власність на підставі договорів дарування, які згідно цивільного законодавства не підлягають поділу між подружжям, як майно, яке є спільною сумісною власністю. Даний факт свідчить про те, що позивачкою свідомо та з метою одноосібного володіння майном набувалось право власності виключно на підставі договорів дарування. Представник у відзиві посилається на те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відтак, наявні підстави для відмови у визнанні майна спільним сумісним майном та відступлення від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема з підстав коли позивачка не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, тривалий час перебувала за кордоном, не здійснювала відновлювальний ремонт будинку, тощо. Представником також зазначено, що відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 30 000,00 грн. Представник просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Представником позивачки подано відповідь на відзив (арк. спр. 100-105), в якій представник зазначає, що відповідач вказує, що ОСОБА_1 з часу повномасштабного вторгнення в Україну русні, тобто з 24.02.2022 року постійно знаходиться за кордоном, а їх діти на його - відповідача утриманні, догляді та вихованні, однак, це все спростовується представленими скріншотами фотографій за 2022-2023 роки та з початку 2024 року, на яких видно, що протягом 2022 року по 2024 рік діти постійно знаходилися з позивачкою або її мамою. Навпаки з січня 2022 року по травень 2024 року ОСОБА_2 матеріально не допомагав своїй ще тоді дружині та дітям, так як пояснював, що на роботі їм не виплачують заробітну плату, а тому позивачка повинна була на літні місяці в 2022 році та в 2023 роках їздити легально на заробітки в Англію, що підтверджується відповідними документами з офіційним перекладом. Так, згідно відомостей заробіток форми Р45 ч.1А позивачка станом на 24.09.2022 року заробила - 6977,5 фунтів. Станом на 26.05.2023 року - 1843,02 фунта та станом на 21.10.2023 року - 13117,20 фунти, а всього по курсу Англійського фунту заробила - 982 354 грн. Крім того, в березні 2022 року, в жовтні 2023 року та в листопаді 2023 року позивачка з дітьми їздила за кордон відпочивати. В січні 2024 року діти знову відпочивали та лікувалися в м. Моршин Львівської області, що також видно з долучених скріншотів фотографій. Всі ці поїздки фінансувала позивачка. Представник зазначає, що діти з 03.12.2014 року по 22 жовтня 2022 року були зареєстровані на квартирі позивачки в АДРЕСА_4 . Дана квартира придбана позивачкою до шлюбу - в серпні 2012 року. Довгий час позивачка з дітьми вимушена була сама проживати по цій адресі, так як роботи відповідач не мав. В своєму відзиві відповідач ставить у вину позивачці оформлення на неї нерухомого майна шляхом дарування. Так, дійсно позивачці її мати ОСОБА_5 подарувала будинок в АДРЕСА_5 , з земельною ділянкою під забудову та город, а в 2009 році (до шлюбу) бабця їй подарувала нежиле приміщення під офіс в АДРЕСА_6 , однак, це було їх особисте волевиявлення. Відносно 1/2 частини будинку в АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ) то дана частина житлового будинку з літньою кухнею та господарським будівлями придбана за гроші позивачки. На той час ОСОБА_2 таких грошей не міг мати. В даний час позивачка легально знаходиться за кордоном разом зі своїми дітьми з 04 травня 2024 року. Крім того, позивачка з 06.05.2009 року була зареєстрована підприємцем, її доходи складали за період з січня 2012 року по 2014 рік включно в розмірі 286 тисяч 935 грн., згідно інформації з Державної податкової служби про доходи. Позивачка з листопада 2014 року по 2017 рік отримувала кошти перебуваючи в декретній відпустці протягом трьох років на двох дітей, всього: 73 488 грн. згідно з інформацією з пенсійного фонду. Після народження близнят 27.11.2014 року позивачка не мала можливості займатися підприємницькою діяльністю, так як виховувала двох дітей, а тому здавала нежитлове приміщення в АДРЕСА_6 в оренду. Так, за договорами оренди від 01.01.2015 року по 31.12.2017 року та з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року та з 01.08.2021 року по 31.07.2024 року позивачка здавала та здає нежиле приміщення під офіс в м.Підгайці і мала значний дохід. Всього вона отримала за цей період 36 х 3 =108 тис. грн. та 72 х 3 =216 тис. грн. і за останній період 120 х 3 =360 тис. грн. Всього: 684 тис. грн. За ці кошти позивачка утримувала сім`ю, придбала 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , а також здійснила ремонт даного житла. Таким чином, позивачка була та є самодостатньою особою, яка може сама утримувати сім`ю. Так, вона в 2020 році провела та оплатила ремонт житла в АДРЕСА_2 (тепер АДРЕСА_1 ) За кошти позивачки повністю замінено газове опалення, в кухні, двох коридорах та ванній кімнаті поставлена плитка з підігрівом та нова ванна, зроблений дитячий туалет. Твердження відповідача, що друга частина даного житлового будинку, яка оформлена на їх дочку малолітню ОСОБА_6 належить ОСОБА_7 є необґрунтованим, оскільки ця частка належить лише ОСОБА_3 і більше нікому. Після ремонту в 2020 році позивачка разом з дочками переїхала в м. Жовкву, де діти пішли в школу, а вона стала вести спільне господарство з відповідачем. Квартиру в АДРЕСА_7 за №56а, яка набута позивачкою до шлюбу також була здана нею в оренду і за ці кошти всі вони разом з відповідачем і жили до розлучення. Представник вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим, надуманим, з викладеною в ньому непідтвердженою інформацією, а тому просить позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

16.08.2024 року до суду надійшло подане представником відповідача заперечення на відповідь на відзив (арк. спр. 164-167, том 1). Зазначає, що відповідач з відповіддю на відзив не погоджується та вважає, що в ній описані фактичні обставини, які не мають жодного відношення до предмету спору. Так, відповідач під час шлюбу постійно забезпечував сім`ю належним чином, виконував батьківські обов`язки належно, дбав про стан будинку та здійснював необхідний відновлювальний ремонт за власні грошові кошти, що підтверджуєтеся відповідними характеристиками відповідача. На підтвердження фактичних обставин викладених у відзиві на позовну заяву, відповідач долучає документи, що підтверджують витрати на будівельні матеріали з метою здійснення ремонту у житловому будинку, який знаходиться у АДРЕСА_3 , а саме: копія квитанції від 25.07.2020 року на суму 13 186,00 грн.; копія рахунку-фактури №2196 від 14.07.2020 року на суму 951,00 грн; копія накладної б/н на суму 2742 грн.; копія товарного чеку на суму 2100 грн.; копія фіскального чеку на суму 1014,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 507, 20 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 1197,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 1217,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 204,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 420,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 1002,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 528,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 1192,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 493,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 449,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 570,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 50,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 129,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 964,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 291,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 66,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 129,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 96,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 171,50 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 207,40 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 195,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 280,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів 1Ц «РОСАНА» на суму 66,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 106,30 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 358,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 108,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 358,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 2730,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 67,00 грн.; копія товарного чеку на суму 1095,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 111,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 2210,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 69,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 15,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 219,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 54,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 58,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 363,00 грн.; копія нефіскального чеку7 з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 226,00 гри.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 520,30 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 5044,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 728,50 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 722,00 грн.; копія нефіскального чеку з складу' будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 294.90 грн.; копія нефіскального чеку з складу будматеріалів ТЦ «РОСАНА» на суму 600,00 грн.; копія квитанції, видаткова накладна з ТОВ «Епіцентр К» від 09.01.2021 року на суму 3873,24 грн.; копія рахунку-фактури з магазину «Сантехніка» №2042 від 25.04.2018 року на суму 1540, 50 грн.; копія рахунку-фактури з магазину «Сантехніка» №2042 від 25.04.2018 року на суму 455, 40 грн.; копія накладної від 24.04.2018 року на суму 8989 грн.; копія рахунку-фактура з магазину «Сантехніка» від 04.05.2018 року на суму 534, 00 грн.; копія рахунку-фактура №59 від 27.03.2017 року на суму 112,00 грн.; копія рахунку-фактура №45 від 22.03.2017 року на суму 7211,00 грн.; копія товарного чеку № - ЛПЦБ - 005832 від 20.08.2020 року на суму 8803, 91 грн.; копія рахунку - фактури №2177 від 10.07.2020 року на суму 1533,00 грн.; копія товарного чеку від 05.11.2021 року на суму 1048 грн.; копія заявки від 27.11.2021 року на суму 2379, 24 грн.; копія заявки від 22.10.2021 року на суму 6509,94 грн.; копія заявки від 27.11.2021 року на суму 46,08 грн.; копія заявки від 15.01.2022 року на суму 584,34 грн.; копія замовлення від 06.12.2021 року на суму 2714 грн.; копія заявки від 29.10.2021 року на суму 7376,87 грн.; копія рахунку-фактури від 25.11.2021 року на суму 200 грн.; копія чеку на суму 2366,50 грн.; копія чеку на суму 1978,34 грн.; копія заявки від 22.10.2021 року на суму 20 617,69 грн.; копія заявки від 05.11.2021 року на суму 16949,06 грн. Орієнтовна сума цих витрат на здійснення ремонту будинку становить 142 296, 01 грн. (сто сорок дві тисячі двісті дев`яності шість гривень одна копійка). Таким чином, це лише певна частина квитанцій та оплат, які збереглись за весь час здійснення ремонту відповідачем у житловому будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Тому, враховуючи витрати на здійснення ремонту відповідачем, вказаний будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 , належить залишити у власності ОСОБА_2 у розмірі 1/2 частини житлового будинку.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 24.09.2024 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (арк. спр. 215-216, том 1).

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Федюшин О.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд такі задовольнити. Також підтримав викладені у відповіді на відзив твердження. Додатково зазначив, що в 2024 році шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, за час шлюбу вони придбали 1/2 будинку, де зараз проживає відповідач, що є їх спільною сумісною власністю. Позивачка має законне право на 1/4 частину будинку. Відповідач не погоджується з цим, надає квитанції на підтвердження ремонту будинку, однак, такі квитанції не є належним доказом, оскільки відсутні договори з конкретними організаціями на здійснення ремонтних робіт, такими квитанціями не підтверджується, що саме ці матеріали придбані відповідачем для ремонту будинку. Стверджує, що позивачка також отримувала кошти від здачі в оренду приміщень та квартири, отримувала гроші на дітей, бо перебувала в декретній відпустці, їздила на заробітки за кордон, та зароблені нею кошти використовувала на сім`ю. Представник просить позовні вимоги задовольнити повністю, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Козин В.О. щодо задоволення позову заперечив та підтримав викладені у відзиві та в запереченні на відповідь на відзив твердження. Стверджує, що за час шлюбу сторонами було придбано 1/2 частину будинку за власні кошти відповідача, який працює і має відповідний дохід. Відповідач здійснював ремонт будинку, наймав майстрів. Позивачка не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї. Просить взяти до уваги надані квитанції та чеки на підтвердження здійснення відповідачем ремонтних робіт. Представник просить відступити від засади рівності часток подружжя, та у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 82 ЦПК України встановлює підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 24 вересня 2013 року у Жовківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голового територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 100 (арк. спр. 21-22, том 1).

З матеріалів справи встановлено, що від подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (арк. спр. 14, 15, том 1).

Згідно зі ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.09.2013 року, який розірвано на підставі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року (арк. спр. 21-22, том 1).

В період шлюбу відповідач ОСОБА_2 придбав у власність 1/2 (одну другу) частку житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу частки у праві власності на житловий будинок від 06.07.2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Головач О.Р. (арк. спр. 22-24, том 1).

У пункті 5.8. договору купівлі-продажу зазначено, що даний договір вчиняться за письмовою згодою дружини Покупця ОСОБА_1 , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено Головач О.Р., приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області 06.07.2019 року за реєстровим №745, що призначена для зберігання у справах нотаріуса.

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.07.2019 року встановлено, що власником 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Також зазначено, що при будинку є літня кухня, два сараї, гараж, вбиральня, споруди (арк. спр. 25, том 1).

Із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , який виготовлений Червоноградським бюро технічної інвентаризації реєстровий номер 296, встановлено, що загальна площа будинку 166,6 кв.м., житлова 67,4 (арк. спр. 16-20, том 1).

Відповідно до Звіту про оцінку майна, а саме житлового будинку, загальною площею 166,6 м.кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкта оцінки без ПДВ становить 501836 грн. 00 коп., в тому числі частка (1/2) становить 250918 грн. 00 коп. (арк. спр. 29-31, том 1).

Із довідки виданої виконкомом Жовківської міської ради від 22.02.2024 року встановлено, що рішенням 29-ої сесії VІІІ демократичного скликання Жовківської міської ради №23 від 20.09.2022 року «Про перейменування вулиць на території населених пунктів Жовківської міської ради» змінено назву АДРЕСА_8 (арк. спр. 32, том 1).

Придбання 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 в шлюбі сторонами не заперечується.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 163 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч 1, ч. 2 ст. 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно з ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Відповідно до п. 23, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

З огляду на викладені обставини судом встановлено, що спірне майно, а саме 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 придбана під час перебування позивача та відповідача у справі у зареєстрованому шлюбі, тому відповідно до вказаних положень сімейного законодавства таке майно є спільною сумісною власністю подружжя.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 18 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідач під час розгляду справи не заперечив придбання спірного майна у шлюбі, але ствердив, що наявні підстави для відмови у визнанні цього майна спільним сумісним майном подружжя та відступлення від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, з підстав коли позивачка не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, тривалий час перебувала за кордоном, не здійснювала відновлювальний ремонт будинку.

Представником відповідача подано Довідку від 08.05.2024 року на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 дійсно працює у ФОП ОСОБА_8 з 01.09.2017 року за основним місцем роботи та займає посаду архітектора (арк. спр. 61, том 1).

Відповідач на підтвердження витрат на будівельні матеріали з метою здійснення ремонту у житловому будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 долучив ряд товарних чеків, заявок та інших рахунків на підтвердження придбання будівельних матеріалів (арк. спр. 168-201, том 1 ).

Однак, зазначені вище докази не свідчать, що спірне майно придбане лише за кошти відповідача, та не підтверджують наявність обґрунтованих підстав для відступу від засади рівності часток подружжя.

Позивачка заперечила щодо відступу від засади рівності часток подружжя, посилаючись на те, що вона також отримувала дохід під час шлюбу, а саме була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію (арк. спр. 133, том 1) та інформацією з ГУ ДПС у Тернопільській області (арк. спр. 134, том 1), перебувала в декретній відпустці та отримувала кошти на дітей, а також отримувала кошти від здачі належного їй нерухомого майна в оренду, що підтверджується договорами оренди від 01.01.2015 року, 01.01.2018 року, 04.05.2020 року, 01.08.2021 року (арк. спр. 115-120, том 1).

За наведених вище обставин, суд не знаходить підстав щоб відступити від засади рівності часток подружжя, а тому, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке набуте за час шлюбу позивачки та відповідача, і частки у спільному сумісному майні кожного з подружжя відповідно до ст. 70 СК України є рівними, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, належить зазначити таке.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом ч.8 ст.141 ЦПК України, докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, відповідно до котрої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

З матеріалів справи встановлено, що 29.02.2024 року між позивачкою та адвокатом Федюшин Олегом Миколайовичем укладено договір про надання правової допомоги (арк. спр. 71-73, том 1).

Матеріалами справи підтверджується, що професійна правнича допомога надавалась позивачу ОСОБА_1 адвокатом Федюшин Олегом Миколайовичем, повноваження якого підтверджуються ордером про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 (арк. спр. 70, том 1) відповідно до договору про надання правової допомоги від 29 лютого 2024 року.

Згідно з Актом виконаних робіт (послуг) №2 від 28.10.2024 року, вартість послуг виконавця складає 6733 грн. (арк. спр. 227, том 1), які оплачено позивачкою про що надано квитанцію на суму 6733,00 грн.00 коп. (арк. спр. 6, том 1).

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд бере до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, кількість судових засідань, присутність на них адвоката позивачки, а також тривалість судових засідань, та вважає, що сума витрати понесені позивачкою на професійну правничу допомогу в сумі 6733,00 грн. 00 коп. є обґрунтованими, і такі належить стягнути з відповідача в користь позивачки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачкою було сплачено судовий збір у сумі 1255 грн. 00 коп., а тому, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1255 грн. 00 коп. судового збору.

Щодо судових витрат позивачки, а саме оплати вартості проведення оцінки майна в сумі 1600 грн., на підтвердження чого подано квитанцію від 20.02.2024 року (арк. спр. 33), то такі витрати, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, належить стягнути з відповідача в користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя набутим за час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1255 (одна тисяча двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок та витрати за проведену оцінку майна в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6733 (шість тисяч сімсот тридцять три) гривні

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складено 20.02.2025 року.

Суддя: Олещук М. М.