УХВАЛА

25 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 358/148/22

провадження № 61-2293во25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування ухвали Верховного Суду від 16 січня 2025 року та про перегляд у зв`язку з виключними обставинами постанови Верховного Суду від 24 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Богуславського районного суду Київської області про продовження строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року заявник звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати, що він пропустив строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин і поновити строк для прийняття обов`язкової частки в спадщині.

12 жовтня 2022 року Солом`янський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким відмовив в задоволенні позову.

05 липня 2023 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

24 травня 2024 року Верховний Суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду.

У червні 2024 року заявник подав до Верховного Суду заяву про перегляд постанови Верховного Суду від 24 травня 2024 року у зв`язку з виключними обставинами.

17 червня 2024 року Верховний Суд постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у прийнятті цієї заяви та повернув її заявнику. Мотивував тим, що постанова Верховного Суду від 24 травня 2024 року відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України не є рішенням, постановою або ухвалою суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили та можуть бути переглянуті у зв`язку з виключними обставинами.

У липні 2024 року заявник подав до Верховного Суду заяву про скасування ухвали Верховного Суду від 17 червня 2024 року, оскільки вона не відповідає статті 423 ЦПК України, та про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2024 року у зв`язку з виключними обставинами.

15 липня 2024 року Верховний Суд постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у відкритті провадження за вказаною заявою. Мотивував тим, що постанова Верховного Суду від 24 травня 2024 року й ухвала Верховного Суду від 17 червня 2024 року не є тими судовими рішеннями, які можна переглянути за виключними обставинами.

У вересні 2024 року заявник подав до Верховного Суду заяву про скасування ухвал Верховного Суду від 17 червня 2024 року та від 15 липня 2024 року, а також про перегляд постанови Верховного Суду від 24 травня 2024 року у зв`язку з виключними обставинами.

25 вересня 2024 року Верховний Суд постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у прийнятті зазначеної заяви та повернув її заявникові. Мотивував тим, що зазначені ухвали та постанову Верховного Суду не можна переглянути у зв`язку з виключними обставинами.

У листопаді 2024 року заявник звернувся до Верховного Суду із заявою про визнання недійсними ухвал Верховного Суду від 17 червня, від 15 липня та від 25 вересня 2024 року і про перегляд постанови Верховного Суду від 24 травня 2024 року у зв`язку з виключними обставинами.

15 листопада 2024 року Верховний Суд постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у прийнятті зазначеної заяви та повернув її заявникові. Мотивував аналогічно до попередньої.

07 грудня 2024 року заявник подав до Верховного Суду заяву про визнання недійсною ухвали Верховного Суду від 15 листопада 2024 року та про перегляд постанови Верховного Суду від 24 травня 2024 року у зв`язку з виключними обставинами.

16 січня 2025 року Верховний Суд постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у прийнятті зазначеної заяви та повернув її заявникові.

20 лютого 2025 року заявник подав до Верховного Суду заяву про скасування ухвали Верховного Суду від 16 січня 2025 року та про перегляд постанови Верховного Суду від 24 травня 2024 року у зв`язку з виключними обставинами.

Щодо заяви про скасування ухвали Верховного Суду від 16 січня 2025 року

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

За змістом пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали (частина перша статті 389 ЦПК України).

За змістом наведених приписів ЦПК України оскарження ухвали суду касаційної інстанції у касаційному порядку не передбачене.

Отже, за законом заявник не має процесуальної можливості для касаційного оскарження ухвал Верховного Суду про відмову у прийнятті заяви та повернення її заявникові. Інакше кажучи, Верховний Суд не є судом, встановленим законом, для касаційного розгляду скарги на ухвалу Верховного Суду від 16 січня 2025 року.

Щодо заяви про перегляд постанови Верховного Суду від 24 травня 2024 року

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з частиною третьою статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Частинами першою та другою статті 425 ЦПК України встановлено, що заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанції з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Відповідно до зазначених вимог закону переглянуті за виключними обставинами можуть бути лише ті рішення суду касаційної інстанції, якими судове рішення було змінено або ухвалено нове судове рішення.

Верховний Суд не є судом, який у цій справі ухвалював своє судове рішення, а при касаційному перегляді залишив без змін рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року, не змінюючи та не скасовуючи вказані судові рішення.

Отже, постанова Верховного Суду від 24 травня 2024 року, відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України, не є рішенням, постановою або ухвалою суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили та можуть бути переглянуті у зв`язку з виключними обставинами.

За таких обставин заява ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з виключними обставинами постанови Верховного Суду від 24 травня 2024 року не підлягає розгляду Верховним Судом.

Керуючись статтями 260, 423, 425, 427 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про скасування ухвали Верховного Суду від 16 січня 2025 року та про перегляд у зв`язку з виключними обставинами постанови Верховного Суду від 24 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Богуславського районного суду Київської області про продовження строку для прийняття спадщини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький