Справа № 346/7680/23
Провадження № 22-ц/4808/330/25
Головуючий у 1 інстанції Коваленко Д. С.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кузьміна Андрія Ренатовича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Коваленка Д.С. у м.Коломия, повне судове рішення складено 26 грудня 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

28 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду. Представник позивача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства суму заборгованості за кредитним договором: С-111-0 від 20 грудня 2019 року в розмірі 28388,16 гривень, з яких 9763,10 гривні - сума заборгованості за кредитом; 18625,06 гривень - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом. А також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Підставою позову представник позивача вказував порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором. Між АТ «Ідея Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № С-111-0 від 20.12.2019 року, зобов`язання за яким цим банком були виконані шляхом відкриття рахунку, видачі платіжної картки та встановлення кредитної лінії. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, у строки і порядку встановлені договором, не виконав. Тому, у цієї установи виникло право вимоги до відповідача на суму 28388 гривень 16 копійок, з яких: 9763 гривні 10 копійок - це основна сума боргу та 18625 гривень 06 копійок - сума боргу по відсотках. Проте, оскільки первісний кредитор відступив права вимоги за договором позивачу, саме останній отримав право вимоги сплати боргу відповідачем.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2024 року позов ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за угодою задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за угодою про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-111-0 від 20.12.2019 року, яка станом на 30.11.2023р. складала 28388,16 гривень , з яких: 9763,10 гривні борг по кредиту; 18625,06 гривень борг по процентах за користування кредитом , стягнуто судовий збір у розмірі 2684 гривні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кузьмін А.Р. подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок як відсутності належних доказів, так і неповного дослідження тих доказів, які надані позивачем, та не встановлено дійсних правовідносин між сторонами щодо кредитних правовідносин, що виникли. Судом порушені норми матеріального та процесуального права тому оскаржене рішення суду прийняте з порушенням принципів справедливості, законності та розумності.

Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку сум, які підлягають стягненню (за які періоди нараховано, на яких підставах) та не надано доказів на підтвердження видачі АТ «Ідея Банк» кредиту ОСОБА_1 .. Представник скаржника заявляє, що будь-які відомості або документи (докази) про отримання та використання відповідачем кредитної карти, або коштів кредитної угоди про відкриття Кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування С-111-0 від 20.12.2019 року, як у документах доданих до позовної заяви, так і у додатково наданих документах - відсутні.

Стверджує, що довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором № С-111-0 від 20.12.2019 року та виписка руху коштів за рахунком НОМЕР_1 з 20.12.2019 по 07.07.2023 року не мають ніякого відношення до Угоди про відкриття Кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування С-111-0 від 20.12.2019 року. У зазначеній довідці-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №С-111-0 від 20.12.2019 року не визначено яким чином, за якими процентними ставками та тарифами, за який період та якою відсотковою ставкою на суму 9 763,1 грн нараховано 18 625,06 грн відсотків. Відповідно до Угоди про відкриття Кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування С-111-0 ліміт кредитної лінії, доступний на момент укладення угоди 9 360 грн., процентна ставка 24% річних, комісія за обслуговування картки згідно тарифів. Згідно з зазначеними умовами річні відсотки складають 2 246,4 грн. (24%), тому незрозуміло, яким чином на суму кредитного ліміту 9 360 грн за 2,5 роки, без будь-якого документального підтвердження його використання, нараховано 18 625, 06 грн відсотків. Довідка-Розрахунок заборгованості за кредитним договором, складена АТ «Ідея-Банк», не підтверджується жодним документом, а тому не може бути належним та допустимим доказом. Більш того, у змісті наданої позивачем виписки руху коштів за рахунком НОМЕР_1 з 20.12.2019 по 07.07.2023 року взагалі відсутні будь-які відомості про наявність заборгованості та нарахування відсотків ОСОБА_1 , але є посилання на неіснуючу додаткову угоду № С-111-0 від 20.12.2019 року, яка за твердженням АТ «Ідея Банк» не укладалась. Відтак, ані позивачем, ані первісним кредитором АТ «Ідея Банк» не надано доказів на підтвердження видачі кредиту ОСОБА_1 .

Крім того, зазначає, що в оскарженому рішенні суд не звернув уваги і дійшов помилкових висновків про те, що банк відкрив саме цей рахунок та видав ОСОБА_1 платіжну картку (перші цифри: 5355, останні: 5155, а повний номер: 258572). Отже, останні цифри платіжної карти за договором (5155) не співпадають із зазначеними у рішенні суду останніми цифрами отриманої відповідачем кредитної карти 258572. Більш того, відсутні будь-які документи про отримання відповідачем банківської картки з таким номером (останні цифри 5155).

Тому з цього вбачається, що по-перше, що відповідачем не укладались та не підписувались ані додаткова угоди №С-111-0 від 20.12.2019 року, ані кредитний договір № С-111-0 від 20.12.2019 року з АТ "Ідея Банк", які є предметом договору факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»; по-друге, угода про відкриття Кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування С-111-0 від 20.12.2019 року між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 не є предметом договору факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»; по-третє, позивачем на підтвердження позовних вимог не надано належних та допустимих доказів (оригінали договору та первинної документації відсутні), які підтверджують наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами, а тому позивач не довів наявність заборгованості у розмірі, вказаному у наданих ним же розрахунках.

Таким чином, просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 28 388,16 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону.

Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до АТ "Ідея Банк" і заповнила анкету-опитувальник, яку підписала, вказала, що планує скористатись такими послугами банку як розрахунково-касове обслуговування та отримання кредиту (а.с.9)

У цей же день, ОСОБА_1 та АТ "Ідея Банк" уклали між собою Угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-111-0 від 20.12.2019 року, яку ОСОБА_1 підписала власноруч (а.с.5,7,129).

І за цією угодою банк взяв на себе зобов`язання відкрити їй поточний рахунок № НОМЕР_2 , операції за яким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу MasterCard (кредитна картка). І свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі 20.12.2019р., оскільки відкрив їй саме цей рахунок та видав їй платіжну картку (перші цифри: 5355, останні: 5155, а повний номер: 258572), що підтверджується змістом договору та підписом ОСОБА_1 (а.с.5,7,129), а також довідкою банку (а.с.125).

Також зміст Угоди вказує на те, що підписавши її, ОСОБА_1 , як страхувальник, акцептує оферту №IБККІ від 01.07.2019р. "Страхова компанія "Уніка життя" та укладає договір добровільного страхування життя № С-111-0 від 20.12.2019 року для клієнтів АТ "Ідея Банк", який є договором приєднання (п.2); страховий платіж за Договором добровільного страхування життя стягується на користь Страховика, щомісячно в останній банківський день місяця, за рахунок невикористаної суми кредитного ліміту (п.2.1.); Банк надає ОСОБА_1 кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на таких умовах: максимальний ліміт 200 000 грн; ліміт, доступний ОСОБА_1 на момент укладення Угоди 9360 грн. та може бути змінений в межах максимального ліміту за ініціативою Банку; процентна ставка складає 24% річних та комісія за обслуговування основної картки згідно з Тарифами; розмір обов`язкового мінімального платежу (ОМП) встановлюється Тарифами та ДКБОФО (Договором комісійного банківського обслуговування фізичних осіб). Дата сплати ОМП за кредитною лінією за попередній розрахунковий період - до останнього операційного (банківського) дня наступного розрахункового періоду, який визначається умовами ДКБОФО. Повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією у тому числі черговість погашення вимог Банку, здійснюватиметься згідно умов ДКБОФО та відповідно до Тарифів (п.3); ОСОБА_1 погоджується, що ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цієї Угоди та зобов`язується їх виконувати, і що вони надані їй в день укладення Угоди; ОСОБА_1 беззастережно погоджується з тим, що Банк має право в одностороньому порядку вимагати дострокового повернення кредиту (п.4).

Відповідно до виписки по саме цьому рахунку, банк видавав кредит ОСОБА_1 частинами (іншими словами - траншами), яка ними користувалась і навіть у деяких місяцях здійснювала повернення цього кредиту теж частинами на різні суми, а також сплачувала проценти за користування кредитними коштами. При цьому, на виконання умов Угоди банк здійснював сплату страхових платежів за рахунок невикористаної суми кредитного ліміту, а також сплату комісії за обслуговування її поточного рахунку (а.с.50-53).

Вказана виписка по рахунку у розділі призначення платежу, при видачі кредитів, містить посилання на надання траншу згідно Додаткової угоди №С-111-0 від 20.12.2019р. до кредитного договору №111-0 від 20.12.2019р., але позивач не надав докази того, що документи із такими назвами підписувались ОСОБА_1 і існували насправді, з урахуванням того, що сам Банк підтвердив, що така Додаткова угода №С-111-0 від 20.12.2019р. не укладалась (а.с.125).

Також, отримавши другу банківську картку 05.03.2020 року, ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила, що підтверджує свою згоду з ДКБОФО, діючими Тарифами (а.с.128).

07.07.2023 року між АТ "Ідея Банк" та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за Угодою про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-111-0 від 20.12.2019 року, що укладений між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 (а.с.11-12), підтверджується витягом з реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року, та копією цього реєстру (а.с.13, 100-103).

Номер і реквізити договору, за яким було відступлено право вимоги, відповідає Угоді про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-111-0 від 20.12.2019 року. При цьому за договором факторингу, оскільки був підписаний реєстр боржників, права вимоги до ОСОБА_1 у вказаному розмірі та складових перейшло до позивача саме 07.07.2023р. (а.с.13).

Оскільки ОСОБА_1 не виконала свої грошові зобов`язання за вищевказаною угодою, станом на 30.11.2023 року, але вже перед новим кредитором за цим договором - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», у ОСОБА_1 продовжив існувати борг по кредиту у розмірі 9 763 гривні 10 копійок та 18 625 гривень 06 копійок борг по процентах за користування кредитом, що в загальній сумі складає 28 388 гривень 16 копійок. Вимогу про сплату яких через подання позову 28.12.2023р. пред`явив позивач (а.с.1-3).

Задовольняючи позов, суд вважав доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, заявлених позивачем, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як нового кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача сплати вказаного вище боргу.

Однак колегія суддів не може в повному обсязі погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що 20 грудня 2019 р. між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено угоду № С-111-0 про відкриття Кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування.

Згідно з пп. 3.1., 3.2., 3.3. п. 3 угоди, максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 гривень. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 9360,00 гривень. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних (а.с.129).

Вказаний договір підписаний сторонами. Тобто між ними було погоджені всі істотні умови договору.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитними договором № С-111-0 від 20 грудня 2019р., ОСОБА_1 станом на 25.07.2023 року має заборгованість у розмірі 28 388,16 грн., з яких: 9763,1 грн. - заборгованість за основним боргом; 18625,06 грн. - заборгованість за відсотками(а.с.48).

З виписки, що міститься в матеріалах справи про рух коштів, за період з 20.12.2019 року по 07.07.2023 року вбачається, що відповідач отримала кредитні кошти та частково погашала заборгованість(а.с.50-53).

Підписавши вказаний договір, відповідач погодилася з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від АТ «Ідея Банк».

Тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не укладала договір №С-111-0 від 20 грудня 2019 р. колегія суддів вважає безпідставними. А твердження апелянта, що випискою по рахунку передбачено надання траншу згідно Додаткової угоди №С-111-0 від 20.12.2019р. до кредитного договору №111-0 від 20.12.2019р., але позивач не надав докази того, що документи із такими назвами підписувались не спростовують факту укладення та підписання договору ОСОБА_1 .. Адже номер і дата, як додаткової угоди, так і кредитного договору є ідентичними, тому очевидно, що грошові кошти, вказані у виписці, як виданий кредит дійсно надавались відповідачу банком на виконання угоди № С-111-0 про відкриття Кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування, яка підписана обома сторонами.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20).

За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про отримання відповідачем кредиту за договором № С-111-0 від 20 грудня 2019 р. в сумі, яка фактично перевищує суму заборгованості за тілом кредиту, проте позичальник не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку отримані в кредит кошти не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованість за тілом кредиту.

07 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, у тому числі грошової вимоги до відповідача за кредитним договором: № С-111-0 від 20 грудня 2019 р, що підтверджується вказаним договором та витягом з реєстру боржників до вказаного договору(а.с.11-14, 100-103).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним вище кредитним договором.

Відповідно до долученого до справи договору, за яким відступлено право вимоги боргу відповідача за кредитним договором, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що не спростовано відповідачем.

Враховуючи, що відповідач не оспорював, та не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України, їх правомірність презюмується.

Долучений до справи договір факторингу є чинним, його дійсність ніким не оспорена, а тому і підлягає до виконання.

Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» як новий кредитор набуло право вимоги до ОСОБА_1 , а тому відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.

Тому твердження апелянта щодо недоведеності переходу права вимоги за кредитними договорами від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» є безпідставними.

Щодо стягнення відсотків, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено:«право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували правильність нарахування позивачем відсотків за кредитним договором, зокрема, в частині визначення періоду такого нарахування, а також сум, з яких виходив позивач, нараховуючи такі відсотки.

Більш того, в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості відсотків за користування кредитом.

На підтвердження заборгованості позивачем надано тільки довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором С-111-0 від 20.12.2019 р.(а.с.48), яка не відображає ні період, за який здійснювалось нарахування процентів, ні відсоткову ставку, ні залишкової суми кредиту, на яку згідно договору мають нараховуватись відсотки. В той же час, й надана виписки по рахунку (а.с.50-53) не є безумовним доказом підтвердження достовірності розміру заборгованості в цій частині, оскільки в даних виписках не міститься інформація про розмір відсоткової ставки, алгоритму нарахування відсотків, не надані також докази строку дії договору, що в свою чергу позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування відсотків, або провести власний розрахунок.

Тому колегія суддів вважає, що за відсутності інших доказів, наявні в матеріалах справи довідка-розрахунок заборгованості, виписка по рахунку, які складені попереднім кредитором, не містять детального розрахунку такої заборгованості, тому не можуть слугувати належними доказами наявності у відповідача заборгованості по сплаті відсотків перед позивачем у заявленому ним до стягнення розмірі.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості в частині відсотків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Виходячи з того, що в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості за відсотками, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків за угодою № С-111-0 про відкриття Кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування від 20 грудня 2019 р., оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду належних доказів на їх підтвердження, тоді як саме на позивача покладено обов`язок щодо доведення заявлених позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими тільки в частині незаконності рішення стосовно стягнення суми відсотків за угодою № С-111-0 про відкриття Кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування від 20 грудня 2019 р, однак в решті суд ухвалив правильне рішення про наявність підстав для стягнення заборгованої суми за тілом кредиту у розмірі 9763,10 грн. В письмових поясненнях представник позивача не навів вагомих аргументів щодо правильності рішення в частині стягнення відсотків, його заперечення проти доводів апеляційної скарги зводяться до загальних заперечень, але не містять конкретних підтверджень наданих розрахунків заборгованості.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за відсотками, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ЦПК).

Позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заявлено з ціною позову 28388,16 грн. та задоволено на суму 9763,10, тобто на 34,39% (9763,10х100:28388,16).

У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та зменшує цей розмірі з 2684,00 грн до 923,00 грн, тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (34,39%).

Щодо стягнення судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів виходить з такого.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору у розмірі 3220 грн. 80 коп. за подання апеляційної скарги на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2024 року до ухвалення судового рішення апеляційним судом.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, колегія суддів стягує в дохід держави судовий збір, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 2113,17 грн, тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (3220,80х65,61%:100%) та з ОСОБА_1 - у розмірі 1107,63грн., пропорційно до вимог апеляційної скарги у задоволені яких відмовлено (3220,80х34,39%:100%)

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кузьміна Андрія Ренатовича задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2024 року змінити в частині розміру заборгованості, судових витрат.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2024 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованості за відсотками в розмірі 18 625,06 грн за угодою про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-111-0 від 20.12.2019 року і в цих позовних вимогах відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованість за угодою про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-111-0 від 20.12.2019 року в розмірі 9 763,10 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () судовий збір у розмірі 923,00 (дев`ятсот двадцять три) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в дохід держави за подання апеляційної скарги 1 107 ( одну тисячу сто сім) гривень 63 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () судовий збір в дохід держави за подання апеляційної скарги 2 113 (дві тисячі сто тринадцять) гривень 17 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М. Луганська