Провадження № 2/161/274/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства « Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась в суд із позовною заявою до відповідача акціонерного товариства « Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовує тим, що 02.01.2023 в АДРЕСА_1 старший телефоніст військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Ауді А4, р.н.з. НОМЕР_2 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка переходила дорогу з прав на ліво відносно руху траспортного засобу по нерегульованому пішоходному переходу. В результаті дорпожньо-траснпортної пригоди потерпіла ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена каретою швидкої допомоги до КП « Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади», де їй встановлено діагноз « ОСОБА_4 . Закритий багато відламковий внутрішньо суглобовий перелом верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням. ЗЧМТ, струс головного мозку, забій ОГК. Закритий перелом лвого поперечного відростка. Закритий перелом лонної кістки злва і кридової кістки справа без зміщення». Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2023 кримінальне провадження № 0000006 від 02 січня 2023 року за ч.1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_3 було закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілим на підставі ст. 46 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Audi» модель «А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 208754527 в АТ «Страхова компанія «ІНГО». Потерпіла 09.04.2024 подала заяву до страхової компанії про виплату страхового відшкодування, однак , в порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування не виплачено, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, просить стягнути з АТ « «Страхова компанія «ІНГО» страхове відшкодування в розмірі 80 680 гривень, а саме документально підтверджені витрати на лікування: придбання ліків, діагностика, лікування, реабілітація. Крім того, вказує, що підлягає виплаті страхове відшкодування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а з врахуванням того, що на момент ДТП позивач не працювала, така виплата повинна бути здійснена у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством за весь час тимчасової непрацездатності ( 02.01.2023 по 24.01.2023 стаціонарне лікування, 25.01.2023 по 07.07.2023 амбулаторне лікування/реабілітація), що становить 40200 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 6044 гривень.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06 січня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що заперечує щодо заявлених позовних вимог.

24 січня 2025 року від представника позивача надійшла заява про уточнення анкетних даних позивача, а саме просить вважати позивачем ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 січня 2023 року, о 18 годині 14 хвилини, керуючиавтомобілем марки «Audi» модель «А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , всупереч вимогам п. п 2.3 (б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не оцінив дорожню обстановку, маючи об`єктивну можливість при дотриманні Правил дорожнього руху України виявити та уникнути наїзду на пішохода, рухаючись по проспекту Відродження у місті Луцьку Волинської області,у напрямку руху від вулиці Єршова до вулиці Максима Кривоноса, неподалік будинку № 47, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, а саме своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу та не надавши переваги в русі, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, з права наліво відносно напрямку руху автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми тазу у вигляді переломів лівої лонної кістки та крижової кістки справа, закритого перелому лівого поперечного відростка 5-го поперекового хребця, закритого багатовідламкового внутрішньо-суглобового перелому верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння переломів необхідний час більше 21 доби.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від від 27.12.2023 кримінальне провадження № 0000006 від 02 січня 2023 року закрито за ч.1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_3 було закрито у зв`язку з примиренням винног з потерпілим на підставі ст. 46 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Audi» модель «А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована АТ «Страхова компанія «ІНГО», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №208754527.

08.04.2024 позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, станом на дату звернення з позовом до суду, вказане страхове відшкодування позивачу не виплачено.

Згідно з частиною 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду по справі про кримінальне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, розглядаючи спір щодо відшкодування шкоди, який випливає зі справи про кримінальне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.

Правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 по справі №234/16272/15-ц та Верховного Суду від 28.10.2019 по справі № 722/1384/15-ц, від 21.07.2021 по справі № 752/13375/19.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страховикові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV ) - є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, визнаними застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченням транспортним засобом, тобто таким, що позначається в чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його використання особами, відповідальними за застраховану (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Методом здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) передбачає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, які не відповідають законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особи, цивільно-правовою відповідальністю за застраховану, шкоду, заподіяну життєдіяльність, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу ( стаття 5 Закону N 1961-IV ).

Відповідно до частини 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктами 34.2, 34.3 статті 34 Закону №1961-IV передбачено, що протягом 10 робочих днів із дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до пункту 35.1 ст. 35 зазначеного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Згідно з пунктом 36.1 ст.36 Закону №1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю, стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст.23 Закону №1961-IV).

Пунктом 24.1 ст. 24 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку із лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Такими підтверджуючими документами є: виписка з історії хвороби, виписка з медичної амбулаторної картки, копії листів медичних призначень та документи, що підтверджують придбання лікарських засобів (фіскальні та товарні чеки).

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 перебувала на лікуванні та була вимушена витрачати власні кошти на медичне обстеження та лікування. На підтвердження понесених витрат позивачем долучено до матеріалів справи відповідні товарні чеки та квитанції, всього на загальну суму 80680 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону № 1961-IV узв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо суми витрат які підлягають відшкодуванню, зокрема, медико-економічний висновок щодо витрат на лікування внаслідок ДТП, складений лікарем експертом О.Є.Волобуєвим, відповідно до якого встановлено, що підтверджена та обгрунтована сума витрат на лікування ОСОБА_1 складає 62397,22 гривень.

Відповідно до ст. 25 Закону № 1961-IV у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач в період з 02.01.2023 по 24.01.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні, а в період з 25.01.2023 по 07.07.2023 на амбулаторному лікуванні/реабілітації.

Статтею 8 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено мінімальну плату заробітної плати на 2023 рік у місячному розмірі 6700 гривень.

Отже, розмір відшкодування позивачу за шкоду зв`язку з тимчасовою втратою працездатності становить 40200 гривень(6 місяців х 6700 =40200).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина 1 ст. 1168 ЦК України).

Відповідно до пунктів 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 зазначеної Постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Страховиком відшкодовується потерпілому (фізичній особі), який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральну шкоду у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну її здоров`ю.

Оскільки позивачка понесла витрати на відновлення свого здоров`я на загальну суму 102 597,22 гривень (62397,22 гривень + 40 200 гривень), то розмір моральної шкоди, завданої їй внаслідок ДТП, який згідно імперативних вимог ст. 26-1 Закону № 1961-IV підлягає відшкодуванню становить 5129,86 гривень (102 597,22 гривень x 5 %).

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені по справі докази в їх сукупності , суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково та необхідність стягнення з відповідача в користь позивача суми страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю потерпілого, що становить 107 727,08 гривень.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому, з врахуванням викладеного, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 3028 гривень.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, заяв, запитів, клопотань, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було додано подано до суду наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 20 серпня 2024 року, акт виконаних робіт від 08 січня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 23 серпня 2024 року, відповідно до якої сплачено позивачем згідно договору про надання правової допомоги від 20 серпня 2024 року суму 30 000 гривень.

Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

09 січня 2025 року від відповідача АТ «Страхова компанія «ІНГО» надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, в якій вказує, що вважає неспівмірними та непропорційними заявлені витрати на професійну правничу (правову) допомогу та просить їх зменшити до 5000 гривень.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Враховуючи складність справи, суд вважає, що розмір гонорару, визначений представником відповідача є неспівмірним з обсягом виконаних робіт та є дещо завищеним.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, беручи до уваги заперечення представника позивача щодо розміру витрат, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат товариства на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, у розмірі 10 000 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 77, 81, 141, 247, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд,-

У Х ВА Л И В :

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства « Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства « Страхова компанія «ІНГО» в користь ОСОБА_1 невиплачене страхового відшкодування в розмірі 107 727 ( сто сім тисяч сімсот двадцять сім) гривень08 копійок.

Стягнути з акціонерного товариства « Страхова компанія «ІНГО» в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 ( десять тисяч) гривень.

Стягнути з акціонерного товариства « Страхова компанія «ІНГО» в дохід держави 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО», адреса місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33,

Дата складення повного тексту рішення - 11 лютого 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М. Філюк