П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025року м. Київ

Справа №757/36994/24-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/2445/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В. за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Феррекспо АГ на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Литвинової І.В. 21 серпня 2024 року у м. Києві, у справі за позовом Феррекспо АГ до Національного банку України, ОСОБА_1 , треті особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Приватне акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», Товариство з обмеженою відповідальністю «Основа-цінні папери» про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2024 року представник Феррекспо АГ звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просив зняти арешт з належного Феррекспо АГ майна, накладений згідно з постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10 липня 2024 року про арешт майна боржника, на 152830000 штук простих іменних акцій, номінальною вартістю 9,96 грн за 1 (одну) акцію ПрАТ «Полтавський ГЗК» (), що складає 49,3 % акцій.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Феррекспо АГ до Національного банку України, ОСОБА_1 , треті особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Приватне акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», Товариство з обмеженою відповідальністю «Основа-цінні папери» про зняття арешту з майна.

Ухвала суду мотивована тим, що оскарження рішення виконавця, в даному випадку постанови про арешт, у порядку виконання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства шляхом подання позовної заяви, а має розглядатися в порядку визначеному Розділом VII ЦПК України, тобто шляхом звернення зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання ним судового рішення, як встановлено ст.ст. 448, 449 ЦПК України.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням компанія Феррекспо АГ, представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що ухвала суду є незаконною і необґрунтованою, та при її постановленні суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права.

Представник вказує на те, що компанія Феррекспо АГ є законним власником майна, проте не є стороною чи іншим учасником виконавчого провадження №60954858, а тому звернулося до суду першої інстанції з позовною заявою про зняття арешту у порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, суд першої інстанції допустив грубе порушення процесуального закону, безпідставно поширивши норму ч.1 ст. 447 ЦПК України на будь-яких осіб, в той час, як положення вказаної статті чітко вказують на те, що лише сторона виконавчого провадження має право звернутися до суду із скаргою на дії державного та/чи приватного виконавця.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав законних підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, а повинен був відкрити провадження у справі, оскільки вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від представника ТОВ «Основа-цінні папери» надійшли письмові пояснення, в яких він вказує на те, що ТОВ «Основа-цінні папери» повністю погоджується з доводами наведеними в апеляційній скарзі позивачем, та зазначає, що стягувачем у виконавчому провадженні є Національний банк України, а боржником ОСОБА_1 , а тому компанія Феррекспо АГ не є стороною виконавчого провадження, а отже у цієї компанія відсутнє право на подачу скарги на дії виконавця. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник вказує на те, що позивач компанія Феррекспо АГ, яка не є стороною виконавчого провадження, захищаючи свої порушені права власника акцій ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», обрала правильний спосіб захисту шляхом подання позовної заяви про звільнення майна з під арешту, однак суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі неправильно застосував положення ст. 447 ЦПК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», та не застосував ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка підлягала застосуванню в даному випадку. На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу компанії Феррекспо АГ задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також відзив на апеляційну скаргу було подано представником Національного банку України, який вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що Феррекспо АГ не є стороною виконавчого провадження, а тому не може звертатись до суду із скаргою на дії виконавця.

Представник також вказує на те, шо акції ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» обліковуються в депозитній установі - ТОВ «Основа-цінні папери», яка є третьою особою у справі. Листом від 06 серпня 2024 року ТОВ «Основа-цінні папери» повідомила державного виконавця, що постанова про арешт майна боржника не може бути виконаною, що свідчить про відсутність обмеження (блокування) прав за відповідними цінними паперами відносно прав Феррекспо АГ, що в свою чергу спростовує доводи позивача про порушення його майнових прав.

З огляду на те, що позивачем, який не має статусу учасника виконавчого провадження, оскаржується постанова державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, а також враховуючи відсутність порушеного майнового права позивача (відмова блокування акцій депозитарною установою), ця справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується корпоративних прав позивача, а тому дії суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження є цілком законними. Просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача - адвокат Процишин Р.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про задоволення заявлених ними вимог.

Представники відповідача Національного банку України - Щербань Л.А., Цвєтков В.М., представник третьої особи ПрАТ «Полтавський ГЗК» - Денисенко О.М., представник третьої особи ТОВ «Основа-цінні папери» - адвокат Конопля А.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають ухвалу суду законною і обґрунтованою, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника учасників, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

З матеріалів справ вбачається, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про зняття арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10 липня 2024 року (ВП № 60954858) на 152830000 штук простих іменних акцій, номінальною вартістю 9,96 грн за 1 (одну) акцію ПрАТ «Полтавський ГЗК» (), що складає 49,3 % акцій.

Позовні вимоги мотивовані тим, вказане майно належить Феррекспо АГ, а не боржнику у виконавчому провадженні ОСОБА_1 /а.с.1-16/.

З постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10 липня 2024 року у ВП №60954858 вбачається, що вона видана в рамках виконання виконавчого листа №761/709/16 виданого Шевченківським районним судом м. Києва 26 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 суми грошових коштів. Боржником у виконавчому провадженні визначений ОСОБА_1 , а стягувачем Національний Банк України.

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява №21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Згідно із ч. 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом.

Такі підстави визначено у ст.186 ЦПК України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями ч. 1 ст. 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку визначеному ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У постанові від 07 листопада 2022 року у справі № 725/7187/19 Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що норма частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» розрахована на ті випадки, за яких вимогу про визнання права власності та про зняття з нього арешту заявляє особа, яка є одноосібним власником або співвласником подільної речі.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З наведених обставин у цій справі вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною вимогою про зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця про арешт майна боржника, вказуючи на те, що боржник не є власником майна, а його власником є саме позивач.

Положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальними, в яких закріплено саме порядок вирішення спорів, що виникають під час виконання судових рішень, за вимогою особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно такої особи. У разі виникнення такого спору, належним та ефективним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права й виникають із цивільних правовідносин, а тому відповідно до положень ст. 19 ЦПК України чи ст. 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.

Натомість положення ст. 447 ЦПК України дозволяють лише визначеному та обмеженому колу осіб звернутися до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції та видав виконавчий документ, із скаргою на дії чи бездіяльність виконавця, який здійснює виконання судового рішення, - а саме лише сторонам виконавчого провадження. А з постанови державного виконавця вбачається, що позивач у справі не є стороною виконавчого провадження.

Отже, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач у справі не є стороною виконавчого провадження, він звернувся за захистом, вказуючи себе власником майна, на який накладено арешт, тобто його вимоги заявлені з метою захисту свого приватноправового інтересу та дійшов неправильного висновку про те, що такий спір підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

З наведених вище підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали позовної заяви та предмет пред'явлених вимог, тому зробив помилковий висновок про відмову у відкритті провадження у справі, що привело до порушення права позивача на судовий захист.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо відмови у відкритті провадження у цій справі є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до ст. 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Феррекспо АГ - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2024 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 лютого 2025 року.