РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4723/24

провадження у справі № 2/0285/294/25

25 лютого 2025 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді………………..........Літвин О. О.,

секретаря…………………………......Клечковської М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

поданим в його інтересах представником Кожухівським Ярославом Ігоровичем,

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом Європейська агенція) звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості на загальну суму 86473,33 грн, яка складається:

за кредитним договором №05063-10/2023 в розмірі 24337,50 грн, з яких 5500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 18837,50 грн сума заборгованості за відсотками;

за договором позики №76476718 в розмірі 28205,63 грн, з яких 5250 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 22955,63 грн сума заборгованості за відсотками;

за договором позики №4613665 в розмірі 33930,20 грн, з яких 8360 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 25570,20 грн сума заборгованості за відсотками.

В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем у серпні та жовтні 2023 року було укладено зазначені вище договори в електронному вигляді з товариствами з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі за текстом Безпечне агентство) та «Стар Файненс Груп» (далі за текстом Стар Файненс Груп), відповідно до умов яких вона отримала грошові кошти у безготівковій формі шляхом їх переказу на її банківську картку.

На підставі договорів факторингу позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками зазначених вище товариств, включно і до відповідача.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення позичених коштів утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Представник позивача, подаючи позов, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача у заяві до суду просила справу слухати за її відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України).

Статтями 1046, 1049 ЦК передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Уклавши такий договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом/позикою», натомість кредитор/позикодавець розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом/позикою») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту/позики одразу.

Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2023 між Стар Файненс Груп та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту №05063-10/2023, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом НОМЕР_1 /а.с.10-13/.

Предметом договору є отримання кредитних коштів у розмірі 5500 грн строком на 360 днів по 06.10.2024, зі сплатою процентів 2,50 % в день за користування кредитом.

26.02.2024 між Стар Файненс Груп та Європейською агенцією укладено договір факторингу №26022024, відповідно до якого Стар Файненс Груп передало (відступило) позивачу грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому /а.с.14-16/.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 19.08.2024 до договору факторингу №26022024 Європейська агенція набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 24337,50 грн, з яких 5500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 18837,50 грн сума заборгованості за відсотками /а.с.17/.

28.08.2023 між Безпечним агентством та відповідачем було укладено договір позики №76476718, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом t1vjm0L1tt /а.с.22-25/.

Предметом договору є отримання грошових коштів у розмірі 10500 грн строком на 30 днів по 27.09.2023, зі сплатою процентів 2,50 % в день.

01.10.2023 між Безпечним агентством та відповідачем було укладено договір позики №4613665, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом 7TmN2xO0oo /а.с.32-35/.

Предметом договору є отримання грошових коштів у розмірі 9500 грн строком на 30 днів по 31.10.2023, з базовою процентною ставкою з другого дня користування позикою 3 % за день.

14.06.2021 між Безпечним агентством та Європейською агенцією укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого Безпечне агентство передало (відступило) позивачу грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому /а.с.26-30/.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників №20 від 19.08.2024 до договору факторингу №14/06/21 Європейська агенція набула права грошової вимоги до відповідача за договором №76476718 в сумі 28205,63 грн, з яких 5250 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 22955,63 грн сума заборгованості за відсотками /а.с.31/.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників №21 від 19.08.2024 до договору факторингу №14/06/21 Європейська агенція набула права грошової вимоги до відповідача за договором №4613665 в сумі 8360 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 25570,20 грн сума заборгованості за відсотками /а.с.37/.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу. Останнім є операція з переуступки першим кредитором прав вимоги боргу третьої особи другому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу першому кредиторові.

За змістом ст.ст.1077, 1078 ЦК України фактор вправі передати в розпорядження клієнта лише право дійсної грошової вимоги. При цьому відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються.

Зазначеними вище договорами факторингу передбачені умови, що клієнт гарантує і відповідає перед фактором за дійсність грошових вимог, які є дійсними, і клієнт зобов`язується передати фактору документи по боржниках протягом 30 днів з моменту підписання акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників.

Отже, за змістом наведених нормативних актів і договорів позивач як фактор мав право отримати від клієнтів, Стар Файненс Груп та Безпечного агентства, докази існування заборгованості за укладеними договорами із відповідачем.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє сторону спору, у першу чергу позивача, від обов`язку доведення перед судом тих обставин, на які вона посилається у підтвердження своїх вимог або заперечень (ст.81 ЦПК України).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У підтвердження заявлених вимог позивач не подав суду будь-яких документів про перерахування коштів на користь відповідача за укладеними договорами, як і не надав доказів про рух коштів на рахунку відповідача, що унеможливлює перевірити наявність чи відсутність загальної заборгованості по тілу кредиту та позик.

Документи, які містять інформацію про розмір заборгованості ОСОБА_1 не є належними доказами фактичного отримання грошей відповідачем або здійснення розрахункових операції в її інтересах.

Наявний у справі паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця, і ознайомлення з ними, їх підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23.05.2022 року у справі №393/126/20.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст.12 ЦПК України), який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Суд вважає, що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема первинного документу, який підтверджує отримання відповідачем кредитних/позичених коштів, є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях і клопотання про витребування судом відповідних доказів в банківських установах представник позивача не заявив, хоча не був позбавлений такого права як при подачі позову, так і під час розгляду справи по суті.

Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт виникнення заборгованості відповідача та її розмір, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуюча суддя О. О. Літвин