КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2646/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Костенка Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Згурівського районного суду Київської області

від 26 серпня 2024 року

у цивільній справі № 365/647/24 Згурівського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ,

Згурівська селищна рада (як орган опіки та піклування)

про позбавлення батьківських прав та припинення стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 26 серпня 2024 року цивільну справу № 365/647/24 передано за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області.

В апеляційній скарзі адвокат Костенко О. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Апелянт вказував, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позовна вимога про припинення стягнення аліментів у даній справі є окремою категорією справи, і повинна пред`являтись за місцем реєстрації відповідача. Зазначає, що припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то позовна вимога про припинення стягнення аліментів є самостійною вимогою, а об`єднання вимоги про позбавлення батьківських прав та припинення стягнення аліментів у одній позовній заяві не суперечить діючому законодавству, а тому позивач мала право на вибір альтернативної підсудності, тобто за місцем своєї реєстрації. Також вказує на те, що позивач не посилалась на те, що необхідність припинення стягнення аліментів є наслідком позбавлення батьківських прав відповідача. За таких обставин, підстави, зазначені судом в оскаржуваній ухвалі, є помилковими та не відповідають обставинам справи.

Заперечуючи проти ухвали суду, позивачка в апеляційній скарзі посилається на ч. 1ст. 28 ЦПК України відповідно до якої, як зазначає позивач, позови про стягнення аліментів (припинення їх стягнення), збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, а також на ч. 16 даної норми процесуального права, за якою позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Вважала, що дана норма встановлює випадки альтернативної підсудності, за якою позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному із двох і більше судів. Суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді. Вказувала, що аналіз вказаної норми свідчить про те, що цією нормою права охоплюють всі вимоги, пов`язані з невиконанням обов`язку по утриманню, передбачені статтями 75-89,91,180-201,202-206,265-274 СК України, що можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд до іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку до електронного кабінету, на електрону пошту та повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Згурівська селищна рада (як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та припинення стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 .

Передаючи справу на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справ про припинення стягнення аліментів, так само як і справ про позбавлення батьківських прав, віднесено до територіальної юрисдикції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до загального правила закріпленого частиною 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Право альтернативної підсудності закріплено у ст. 28 ЦПК України.

Так, ч. 1 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Даний перелік не містить вимог про припинення стягнення аліментів, й ураховуючи, що позивачка не є стягувачем аліментів, про припинення стягнення яких вона просить, й зважаючи на те, що така вимога поєднана із вимогою про позбавлення батьківських прав (що не є тотожнім визнанню батьківства), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, розгляд справи віднесено до територіальної юрисдикції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування саме відповідача.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Висновок суду першої інстанції про передачу позову на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області відповідає вимогам цивільно процесуального закону.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, скаржнику надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Костенка Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 26 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко