Справа № 463/7669/22 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1827/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Луки Т.М. на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 10 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та будинком, приведення майна до попереднього стану,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та будинком, приведення майна до попереднього стану.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він є власником земельної ділянки (кадастровий номер :03:002:0139) площею 0,055 га. Вищезазначена земельна ділянка розташована у АДРЕСА_1 . Також позивач є власником житлового будинку зі всіма господарськими будівлями і спорудами за цією адресою. Загальна площа житлового будинку становить 75,9 кв.м., такий складається з трьох кімнат житловою площею 37,8 кв.м.

Право власності на вищевказану земельну ділянку та житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами він отримав після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слід зазначити, що його батько вирішив розпорядитися усім своїм майном на його користь, склавши 09.12.1997 відповідний заповіт.

Після завершення успадкування будинку та земельної ділянки у 2021 р. він намагався вирішити з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як далі користуватись та розпоряджатись своїм майном з огляду на зведене ними незаконне будівництво на його ділянці. 04.08.2022 року позивачем підписано та надіслано до ОСОБА_2 вимогу про досудове врегулювання спору, а 05.08.2022 року аналогічну вимогу надіслано до ОСОБА_1 10 серпня 2022 року позивачем в присутності ще чотирьох свідків складено акт у м. Винники, згідно якого на земельній ділянці, яка є приватною власністю ОСОБА_3 та розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:002:0139, самочинно здійснено будівництво будівлі громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Для забезпечення можливості доступу позивача до його житлового будинку та земельної ділянки йому необхідно отримати від відповідачів дублікати ключів від усіх дверей будинку, а також хвіртки та воріт огорожі. Також необхідним є зобов`язати відповідачів не чинити позивачу перешкод у доступі до будинку та земельної ділянки. Відтак, для відновлення порушених прав позивача як власника будинку та ділянки необхідним є зобов`язати відповідачів за власний рахунок знести самочинну добудову до будинку позивача, відновивши будинок та земельну ділянку до попереднього стану.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 10 травня 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 житловим будинком та земельною ділянкою (кадастровий номер :03:002:0139, площею 0,0550 га), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі ОСОБА_3 дублікатів ключів від усіх дверей житлового будинку, хвіртки і воріт огорожі та надання йому безперешкодного доступу до житлового будинку та земельної ділянки.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 привести житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 до попереднього стану у відповідності до технічного паспорту від 12.04.1985.

В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 744,30 грн. з кожного сплаченого судовогозбору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Лука Т.М.

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що згідно даних будинкової книги на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та відомостей Департаменту міської агломерації Львівської міської ради та відповідного витягу з Реєстру територіальної громади N?92405 від 26.04.2022р., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи, а саме: ОСОБА_1 , дата реєстрації: 03.09.1969р., ОСОБА_2 , дата реєстрації: 23.05.2003р., ОСОБА_5 , дата реєстрації: 25.05.2009р. Вищевказані особи вселились у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , у 03.09.1969р., ОСОБА_2 у 23.05.2003р., ОСОБА_5 у 25.05.2009р. ОСОБА_2 вселилась у 23.05.2003р., а ОСОБА_5 вселився у 25.05.2009р. зі згоди ОСОБА_4 та зареєстровані в такому будинку за рішенням останнього.

Звертає увагу на те, що судом не залучено до участі у розгляді справі ОСОБА_5 , який зареєстрований у спірному будинку та рішенням суду можуть зачіпатися його права.

Також рішення суду може вплинути на права та обов`язки Шеврон ОСОБА_6 , який являється користувачем ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з 09.04.2014р., а отже наявні були підстави для залучення такої особи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Стверджує, що ОСОБА_4 проживав фактично за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки на праві власності мав квартиру, та втратив інтерес до свого майна за адресою: АДРЕСА_1 , таке у належному стані не підтримував та долею останнього не цікавився, оскільки у такому фактично проживали відповідачі та ОСОБА_5 , які несли витрати по утриманні такого майна. За життя ОСОБА_4 було прийнято рішення про спорудження на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 зі згоди власника ОСОБА_4 , 1927р.н., який помер у 2017 р., та в подальшому зі згоди спадкоємця ОСОБА_3 у 2016 році за власні кошти ОСОБА_2 житлового будинку загальною площею 245,2 кв.м,, житловою площею 116,9 кв.м., про що було відомо позивачу та будь-яких претензій щодо цих обставин останній раніше не заявляв.

Крім того, звертає увагу на те, що позивачем по справі не представлено суду належних доказів того, що йому чиняться перешкодив користуванні будинком.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та будинком, приведення майна до попереднього стану, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі провели самочинну (без жодної документації, рішень, дозволів, декларацій) реконструкцію будинку, власником якого є позивач, на земельній ділянці, яка належить позивачу та який як власник земельної ділянки категорично заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно (будівництво) за відповідачами, які здійснили самочинне будівництво, і створюють йому перешкоди в користуванні майном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 30 червня 2021, зареєстрованих у реєстрі за № 3-1442, 3-1443, є одноосібним власником земельної ділянки (кадастровий номер :03:002:0139) площею 0,055 га., розташованої у АДРЕСА_1 та житлового будинку загальною площею 75,9 кв.м., який складається з трьох кімнат житловою площею 37,8 кв.м., зі всіма господарськими будівлями і спорудами за цією ж адресою. Право власності на вищевказану земельну ділянку та житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами позивач отримав після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Останній був власником вищезазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.10.1979 за реєстровим № 6289 та земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № , виданого Винниківською міською радою 25.02.1998.

Право власності на зазначені об`єкти нерухомого майна зареєстровані за позивачем, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексні номери 263705633 та 263703328 від 30.06.2021).

В спірному будинку згідно даних будинкової книги на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та витягу з Реєстру територіальної громади № 92405 від 26.04.2022 зареєстровані 3 осіб: ОСОБА_1 , дата реєстрації 03.09.1969; ОСОБА_2 , дата реєстрації 23.05.2003; та неповнолітній ОСОБА_5 , дата реєстрації: 25.05.2009.

Також встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 проживав у АДРЕСА_1 зі своєю сім`єю з 1956 р., зокрема разом із попереднім власником будинку ОСОБА_7 , сестрою ОСОБА_8 та її донькою ОСОБА_1 .

Після переїзду у 1971 р. ОСОБА_4 з членами сім`ї у квартиру ( АДРЕСА_2 ) в останнього та членів його сім`ї з відповідачем ОСОБА_1 та членами її сім`ї виникали суперечки щодо права та порядку користування спірним будинком, на підтвердження чого долучено лист ОСОБА_4 від 05.05.1992 до Четвертої львівської державної нотаріальної контори про виселення ОСОБА_1 з будинку, що належить йому на праві власності.

Згідно правовстановлюючих документів на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оформлених на ім`я позивача, та технічного паспорту від 12.04.1985 позивачу на праві власності належить житловий будинок загальною площею 75,9 кв.м, що складається з трьох житлових кімнат (16,7, 8,1 13 кв.м.), житловою площею 37,8 кв.м. Відповідно до даних зазначеного технічного паспорту до зазначеного будинку також відносилися господарські споруди: сарай - Б, сарай - В, вбиральня - Г, огорожа - № 1, хвіртка - № 2, № 3, огорожа - № 4, мощення - 1, відмостка II.

У відповідності до технічного паспорту від 07.09.2022, складеного ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», внаслідок проведеної реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , такий на час складення нового технічного паспорту із надбудованим мансардним поверхом складається з 7 житлових кімнат житловою площею 116,9 кв.м, загальна площа будинку після реконструкції становить 245,2 кв.м.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_3 як власник спірного нерухомого майна (житлового будинку та земельної ділянки) має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час, при цьому відповідачі по справі здійснили самовільне (без жодної документації, рішень, дозволів, декларацій) будівництво будівлі на земельній ділянці належній позивачу, чим створюють йому перешкоди у користуванні своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданою 20 червня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. (частина 1 статті 377 ЦПК України).

Частина 3 статті 377 ЦПК України передбачає, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Оскільки позивач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, колегія суддів вважає, що судом ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а відтак з врахуванням положень частини 1 та 3 статті 377 ЦПК України відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Луки Т.М. - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.02.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.