Провадження №2/524/2473/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді Рибалки Ю.В., за участі секретаря судового засідання Панченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , згідно з якою просить суд зняти арешт з її майна, накладений ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука № б/н від 19.12.1991, зареєстрований Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за номером обтяження 1795874 від 23.03.2005.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наявний арешт на її майно порушує її права та інтереси, оскільки вона позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою суду від 05.12.2024 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, завчасно подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час, місце слухання справи був належним чином повідомлений через оголошення на веб-сайті судової влади України та поштою, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав.

Третя особа - Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явились, про день, час, місце слухання справи були належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов суду не подали.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.06.1991 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ паєнакопичення та квартири задоволено та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частині на квартиру АДРЕСА_1 .

Колишній чоловік позивачки - ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_3 частину кв. АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим співвласниками даної квартири стали позивачка ОСОБА_1 ( частина) та ОСОБА_3 ( частина).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.06.2002 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за нею право власності на частину вищенаведеної квартири, яка була відчужена ОСОБА_3 , виселено останню з цієї квартири та вселено у неї позивачку.

Право власності на згадану квартиру в цілому на даний час зареєстровано за позивачкою, про що свідчить копія свідоцтва УЖКГ № 199 від 25.10.1994, зареєстроване в Кременчуцькій ОТІ за № 8784 25 серпня 1998 року, та копія реєстраційного посвідчення КП «Кременчуцьке міжміське бюро інвентаризації» від 29 грудня 2002 року, реєстровий номер 8784.

Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.01.2018, долучених до позовної заяви, на підставі ухвали Автозаводського районного судому м. Кременчука від 19.12.1991 № б/н накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_4 , який зареєстровано Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за номером обтяження 1795874 від 23.03.2005 .

Згідно відповіді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13.05.2024 № 01-25/132/2024, ухвала Автозаводського районного суду м. Кременчука № б/н від 19.12.1991, якою накладено арешт на майно ОСОБА_1 , в матеріалах вищенаведеної судової справи про поділ майна, відсутня.

Із листа Автозаводського районного суду міста Кременчука № 02-03/40/2018, наданого у відповідь на звернення приватного нотаріуса Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельського Ю.П. стосовно суб?єкта обтяження, повідомлено про те, що в архіві суду зберігається цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ паєнакопичення та квартири, усунення перешкод у користуванні житловою площею та вселення. Ухвала Автозаводського районного суду м. Кременчука № б/н від 19.12.1991 в письмовому вигляді відсутня.

Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою повідомлено про неможливість надання копії ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука № б/н від 19.12.1991, через її відсутність.

Листом від 31.08.2024 № 1829/02-04 Полтавським обласним державним нотаріальним архівом також повідомлено про неможливість надання ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області № б/н від 19.12.1991, через її відсутність.

Водночас суд звертає увагу й на те, що арешт на майно позивачки, згідно з даними державного реєстру, накладений на підставі ухвали суду № б/н від 19.12.1991 у той час як остаточне рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ паєнакопичення та квартири, на яку посилається позивачка, ухвалено раніше, а саме 03.06.1991.

Крім того, на час розгляду справи актуальні відомості про арешт нерухомого майна позивачки суду не надані.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40),від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75)).

Згідно із правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 227/5540/18 відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Ураховуючи викладене суд дійшов переконання, що ОСОБА_2 не може вважатись належним відповідачем у даній цивільній справі, оскільки позивачкою не доведено порушення її прав саме цим відповідачем та те, що за його рахунок можливо задовольнити заявлені позовні вимоги. При цьому, клопотань про заміну відповідача сторона позивача не подавала, інших відповідачів за такими вимогами не визначала.

Позов пред`явлений до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

На підставі встановлених вище обставин, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, слід відмовити у зв`язку тим, що позов заявлений до неналежного відповідача.

Разом з тим, позивач не позбавлена права на звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами до належного відповідача.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тож судові витрати слід залишити за позивачкою.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 229, 256-257, 259, 263-265, 267, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 18.02.2025.

Суддя Ю.В. Рибалка