Номер провадження 2/754/483/25
Справа №754/9656/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді: Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання: Донець Ю.Г.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування майна, ціна позову 625 100,00 грн,

СУТЬ СПОРУ

Стислий виклад позиції Позивача

1.04 липня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Суду з позовом до ОСОБА_4 (надалі - Відповідач) та ОСОБА_5 (надалі- Відповідачка). Позивач просить:

1)визнати причини пропуску строку позовної давності поважними;

2)встановити нікчемність правочину - договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2011 (серія та номер 256), укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

3)скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03.06.2021, індексний номер: 58533168, та здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :62:509:0077 у АДРЕСА_1 (номер відомостей про речове право № 42305977);

4)скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 10.06.2021, індексний номер:58663749, та здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на спірну земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером; :62:509:0077 у 1-му АДРЕСА_2 (номер відомостей про речове право № 424250022);

5)витребувати у Відповідачки на користь Позивача вказану вище земельну ділянку.

2.Позов мотивований тим, що спірна земельна ділянка вибула із володіння Позивача не з його волі на підставі нікчемного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2011. Обставини нікчемності цього правочину Позивач обґрунтовує, зокрема, висновками експертиз проведених у рамках кримінального провадження. Судово-технічна експертиза від 25.01.2024 встановила факт підроблення нотаріального бланка, на якому виконано договір від 19.05.2011. Почеркознавча експертиза від 02.05.2024 підтвердила, що підпис та рукописний запис у договорі не належать Позивачеві

Стислий виклад позиції Відповідачки

3.Відповідачка у відзиві на позов проти позову заперечує, посилаючись на те, що:

(1)часовий проміжок між реєстрацією об`єкта нерухомості та укладанням договору купівлі-продажу не є достатньою підставою для визнання договору недійсним, оскільки за правилами ділового обороту та загальновідомими факторами реєстрація об`єктів нерухомого майна у м. Києві почала відбуватися тільки після 2012 року, тобто після укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки;на момент укладання договору договору купівлі-продажу відомості до Державного земельного кадастру не були внесені, що зумовлено датою набрання чинності Законом України "Про державний земельний кадастр" (06.08.2011);

(2)наявність у розпорядженні Позивача державного акту на спірну земельну ділянку без відповідних відміток про перехід права власності не є належним доказом нікчемності договору купівлі-продажу від 19.05.2011, оскільки продаж земельної ділянки начебто міг був здійснений із використанням дублікату державного акту;

(3)земельна ділянка, щодо якої виник спір, не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, отже, згода іншого з подружжя на її відчуження не вимагалася;

(4)Позивач протягом 13 років не використовував земельну ділянку за цільовим призначенням, а про порушення своїх прав дізнався лише у 2023 році, незважаючи на наявність будівельних матеріалів на ділянці;

(5)копії висновків експертів, надані Позивачем, не містять відомостей про попередження судового експерта щодо кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивого висновку відповідно до статей 384 та 385 Кримінального кодексу України;

(6)Судовий експерт не досліджував питання можливої навмисної зміни почерку та рукописного тексту ОСОБА_3

(7)Відповідачка також заявила заяву про застосування строків позовної давності.

Стислий виклад позиції Позивача у відповіді на відзив

(1)реєстрація права власності на спірну земельну ділянку, здійснена 02.06.2021 нотаріусом, як державним реєстратором, на користь ОСОБА_4 , є незаконною, оскільки вона була проведена лише на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2011. На момент укладення договору купівлі-продажу (19.05.2011) чинною була стаття 126 Земельного кодексу України (редакція від 07.05.2011), яка передбачала необхідність державного акта для посвідчення права власності на землю. Попри можливість посвідчення права власності цивільно-правовою угодою, це вимагало наявності та відповідної відмітки на державному акті;

(2)Позивач заперечує припущення Відповідачки щодо дублікату державного акту, оскільки як видно з інформаційної довідки з ДРРП, єдиним підтверджуючим документом був договір купівлі-продажу. Державний акт на землю або його дублікат не були представлені, і відмітка про перехід права власності на ньому відсутня. Збереження у Позивача оригіналу державного акту доводить його право власності на земельну ділянку та нікчемність договору від 2011 року;

(3)на підтвердження своїх вимог Позивач надав експертні висновки, отримані в рамках кримінального провадження, які містять підписи експертів щодо попередження про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків;

(4)у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі No 686/23256/16-ц, від 25 березня 2021 року у справі No 752/21411/17 розяснено, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його;

(5)Відповідачка не проявила належної обачності при придбанні спірної земельної ділянки. Первинна реєстрація права власності у 2021 році на підставі договору 2011 року викликає обґрунтовані сумніви. Тривала відсутність реєстрації, реєстрація незадовго до продажу та відсутність державного акту на землю є ознаками, які повинні були спонукати Відповідачку до детальної перевірки законності операції. Маючи доступ до правової допомоги та ДРРП, Відповідачка мла можливість встановити, що право власності було зареєстроване з порушеннями, що свідчить про незаконне вибуття ділянки з власності Позивача;

(6)Позивач підкреслює, що згідно зі статтею 661 ЦК України, у разі вилучення судом придбаного товару на користь Позивача, він має законне право вимагати від продавця відшкодування завданих збитків. Таким чином, витребування майна не становитиме для Відповідачки непропорційного або надмірного тягаря, оскільки його майнові інтереси захищені законодавством.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

4.Позивачу - на підставі рішення Київської міської ради від 17.09.2009 року №107/2176 (а.с. 65 - 68) та Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 36, 69-70 т. 1), зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 10 лютого 2010 року за №08-7-03208 (серія ЯЖ №039241), передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку у 1-ому АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд номер :62:509:0077) (далі - земельна ділянка).

5.Суд за клопотанням представника Відповідачки оглянув в судовому засіданні оригінал цього державного акту серія ЯЖ №039241.

6.Вказана земельна ділянка внесена до Міського земельного кадастру (відповідь Департаменту земельних ресурсів (а.с. 63 -64 т.).

7.Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 26.07.2017 власником цієї земельної ділянки є ОСОБА_3 (а.с. 37-40).

8.03.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2011 року (серія та номер 256), укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шамрай I.A., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58533168 від 03.06.2021 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :62:509:0077) (номер відомостей про речове право 42305977), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав станом на 31.10.2023 (а.с. 19 -21 т. 1).

9.Згідно з відповіддю нотаріуса Бровченко М.О. № 134/01-06 від 30.08.2024, під час реєстрації земельної ділянки було створено електронні копії документів, поданих заявником у паперовій формі. Ці копії, отримані шляхом сканування, були додані до реєстраційної справи в електронному вигляді. Реєстрація відбулася на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 19.05.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шамрай І.І. та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформовану у процедурі реєстрації речових прав (а.с. 192-195 т. 1).

10.Водночас відповідно до Реєстру для реєстрації нотаріальних дій (справа № 02-33 том № 1) приватного нотаріуса Шамрай Ірини Анатоліївни за реєстровим № 256 від 08.02.2011 вказана інша нотаріальна дія, а саме: засвідчення копії. Відповідно до Реєстру для реєстрації нотаріальних дій (справа № 02-33 том № 2) приватним нотаріусом Шамрай Ірини Анатоліївни за 19.05.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шамрай І.І. було посвідчено договір дарування земельної ділянки за іншим реєстровим номер ніж вказано у запиті (відповідь в.о. Завідувача Київського державного архіву державного нотаріуса Лірної О.В. від 18.12.2023 № 5630/01-21 на запит Деснянської окружної прокуратури (а.с. 61 -62 т. 1).

11.Оригінал цього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2011 у Позивача відсутній. Позивач заперечує факт його підписання та укладання.

12.Позивач за заявою Відповідачки був допитаний як свідок про відомі йому обставини, що мають значення для справи. Він повідомив Суду, що не підписував договір купівлі-продажу земельної ділянки 19.05.2011, не відчужував земельну ділянку, про те, що земельна ділянка йому не належить дізнався від сусідів.

13.Оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки 19.05.2011 був вилучений в ході досудового розслідування ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 754/17556/23 (відповідь прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва А. Одуденко від 04.10.2024 (а.с. 211 -222 т. 1, відповідь приватного нотаріуса Кирик О.А. (а.с. 188-190 т. 1)). На вимогу Суду Деснянська окружна прокуратура надіслала завірену копію цього договору.

14.10.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик O.A. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2021 року (серія та номер 1059), укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58663749 від 10.06.2021 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :62:509:0077) (номер відомостей про речове право 42425022) (а.с. 213-214 т. 1).

15.24.10.2023 Позивач подав до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом шахрайського заволодіння земельною ділянкою, за результатами розгляду якої 25.10.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною четвертою статті 190 КК України (№0000248).

16.В рамках кримінального провадження була проведена технічна експертиза документів та почеркознавча експертиза.

17.Відповідно до висновку технічної експертизи документів від 25.01.2024 року NoСЕ-19/111-24/552-ДД було встановлено, що нотаріальний бланк з серійним номером ВРІ No869798, на якому нанесений договір купівлі-продажу земельної ділянки, від 19.05.2011 року не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленим зразкам аналогічних бланків Міністерства юстиції, що перебувають в офіційному обігу на території України.

18.А також згідно з висновком почеркознавчої експертизи від 02.05.2024 року No СЕ-19/111-24/24838-ПЧ встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 та рукописний запис " ОСОБА_3 " у графі "ПРОДАВЕЦЬ" у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2011 серії та номеру ВРІ No869798, зареєстрованого в реєстрі за No256 виконаний не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою.

19.24.06.2024 прокурор Деснянської окружної прокуратури Одуденко А.В. прийняв постанову про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування, а саме: на використання копій документів, які містяться у матеріалах кримінального провадження, для звернення до судів з позовом в порядку цивільного судочинства (а.с. 72 т. 1).

ОЦІНКА СУДУ

(1)Щодо підписання договору купівлі-продажу від 19.05.2011 та висновків експертів

20.Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

21.Згідно з частиною третьою статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

22.Позивач доводить обставини непідписання договору та його підробки в тому числі висновком технічної експертизи документів від 25.01.2024 року NoСЕ-19/111-24/552-ДД, яким зокрема, встановлено, що нотаріальний бланк з серійним номером ВРІ No869798, на якому нанесений договір купівлі-продажу земельної ділянки, від 19.05.2011 року не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленим зразкам аналогічних бланків Міністерства юстиції, що перебувають в офіційному обігу на території України.

23.А також висновком почеркознавчої експертизи від 02.05.2024 року No СЕ-19/111-24/24838-ПЧ, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 та рукописний запис " ОСОБА_3 " у графі "ПРОДАВЕЦЬ" у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2011 серії та номеру ВРІ No869798, зареєстрованого в реєстрі за No 256 виконаний не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою.

24.Ці експертизи було проведено у кримінальному провадженні. Експерти були обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

25.Та обставина, що вказану експертизу проведено не за ухвалою суду у справі, що переглядається, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особи, які проводили цю експертизу є атестованими судовими експертами, обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, висновок містить інформацію щодо предмета доказування, а отже, є допустимим письмовим доказом у справі, який підлягає оцінці у сукупності із іншими доказами у справі (постанови Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 522/16529/20; від 20 листопада 2024 року № 373/2163/21).

26.Така позиція є сталою в судовій практиці. Верховний Суд неодноразово робив висновок про допустимість висновку експерта, який проведений у межах кримінального провадження. Зокрема, такі правові висновки викладено і у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 761/12898/16-ц, від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18.

27.Водночас у постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 308/10606/17, від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18 також зазначено, що у випадку незгоди з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, сторона не позбавлена можливості заявити клопотання про призначення експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цим висновком та зазначивши вимоги до повторної експертизи.

28.Представник Відповідачка, заперечуючи проти висновку експертизи, поставив перед Судом питання про виклик у судове засідання експерта Тетяну Курило, яка проводила почеркознавчу експертизи і склала висновок № СЕ-19/111-24/24838-ПЧ від 02.05.2024.

29.Відповідно до частини п`ятої статті 102 ЦПК України суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

30.Відповідно до пункту 2 частини статті 12 Закону України "Про судову експертизу" незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний на вимогу особи або органу, які залучили експерта, судді, суду дати роз`яснення щодо даного ним висновку.

31.Суд за заявою представника Відповідача викликав в судове засідання експерта…, який надав роз`яснення щодо наданого ним висновку та відповіді на питання, поставлені в тому числі представником Відповідача. Експерт підтвердив свій висновок.

32.Частиною другою статті 103 ЦПК України визначено, що у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

33.Статтею 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

34.Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

35.Відповідачка на спростування вказаного висновку експерта не надала жодних доказів та не навела доводів, на підставі яких висновок можна було визнати неповним або неясним, визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

36.Відповідачка, заявляючи клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, не навела обґрунтованих підстав для її призначення. Припущення Відповідачки про те, що Позивач міг виконати підпис під впливом збиваючих факторів (зміна почерку) і це питання слідчий не ставив перед експертом, не є підставою для визнання висновку неповним чи таким, що викликає сумніви в його правильності.

37.Відповідачка хибно інтерпретувала висновок експерта. Помилка Відповідачки полягає в хибному припущенні, що підпис від імені ОСОБА_3 міг бути виконаний ним під впливом певних факторів. Експерт однозначно встановив, що підпис виконано іншою особою, а не ОСОБА_7, що повністю виключає можливість виконання цього підпису Позивачем, незалежно від будь-яких обставин.

38.Суд виходить з того, що експерт надав усні пояснення щодо його висновку і зауважив, що він встановив, що підпис від імені особи ОСОБА_3 у документі виконано іншою особою, а не ОСОБА_7 . Цей висновок однозначно означає, що підпис виконала інша особа, а не Позивач під впливом будь-яких факторів, як помилково робить припущення Відповідачка.

39.У даному випадку, у матеріалах справи не має жодного доказу, які б підтверджували, що Позивач підписував цей договір, отримував кошти за земельну ділянку, тощо.

40.Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини (частина восьма статті 102 ЦПК України). Отже, експерт має право надати відповіді і на інші питання, які не були поставлені. У цій справі експерт такі обставини не встановив, що і підтвердив судовому засіданні.

41.Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Зокрема, Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

42.Суд, оцінюючи докази в їх сукупності, бере до уваги не лише висновок почеркознавчої експертизи, але й висновок технічної експертизи документів від 25.01.2024 року No СЕ-19/111-24/552-ДД. Ця експертиза підтверджує, що нотаріальний бланк з серійним номером ВРІ No869798, на якому нанесений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2011 року не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленим зразкам аналогічних бланків Міністерства юстиції, що перебувають в офіційному обігу на території України.

43.Додатково Суд бере до уваги, що відповідно до Реєстру для реєстрації нотаріальних дій (справа № 02-33 том № 1) приватного нотаріуса Шамрай Ірини Анатоліївни за реєстровим № 256 від 08.02.2011 вказана інша нотаріальна дія, а саме: засвідчення копії (відповідь в.о. Завідувача Київського державного архіву державного нотаріуса Лірної О.В. від 18.12.2023 № 5630/01-21 на запит Деснянської окружної прокуратури (а.с. 61 -62 т. 1), і у Позивача зберігся оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку, хоча відповідно до вимог чинного законодавства мав передаватися з відміткою Покупцеві у разі відчуження земельної ділянки.

44.Суд, оцінюючи надані докази в їхній сукупності, дійшов висновку, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2011 року, є підробленим, і Позивач його не підписував.

(2) Щодо нікчемності договору

45.Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

46.Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

47.Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).

48.Відповідно до абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

49.Згідно з абзацом першим частини першої, частин другої та третьої статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

50.За змістом статті 264 ЦПК України при вирішенні цивільної справи суд має насамперед визначити вид спірних правовідносин між сторонами, обрати норму права, що їх регулює, та правильно її застосувати.

51.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

52.Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах зробила висновок, що "за своєю правовою природою нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який від імені продавця підписаний сторонньою особою та при нотаріальному посвідченні якого використано викрадені документи, а особу продавця встановлено на підставі підробленого документа, у разі невстановлення факту зловживання з боку власника своїми правами потрібно кваліфікувати як неукладений з огляду на відсутність підтвердження волевиявлення його сторони на укладення відповідного правочину" (пункт 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23)) .

53.Відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність.

54.Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису).

55.Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

56.Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним в силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати (пункти 233 - 236 вказаної вище постанови).

57.З урахуванням вказаного вище висновку Великої Палати Верховного Суду, Суд у цій справі відмовляє в задоволенні позовної вимоги в частині встановлення нікчемності правочину - договору купівлі-продажу земельної ділянки.

(3) Щодо витребування майна

58.Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, за загальним правилом саме власнику належить правоможність вчинення правочинів, спрямованих на розпорядженням його майном (див. пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 826/20221/16).

59.Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша та друга статті 321 ЦК України).

60.Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

61.Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

62.За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними, зокрема, у пункті 72 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц та пункті 100 постанови від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

63.Велика Палата Верховного Суду в іншій постанові також виснувала, що якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. При цьому відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства.

64.У разі, якщо спірне нерухоме майно надалі відчужене за відплатним договором, і сторона цього договору не знала і не могла знати про відсутність у продавця права його відчужувати, у зв`язку із чим така особа є добросовісним набувачем, спірне нерухоме майно також може бути витребуване його власником відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, оскільки таке майно вибуло з володіння власника (законного володільця) не з його волі (за неукладеним правочином).

65.Наведене також узгоджується з положеннями статті 330 ЦК України, згідно з якими, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

66.Крім цього, необхідно враховувати, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23)) .

67.У справі, що розглядається:

1)земельна ділянка вибула з володіння Позивача не з його волі, оскільки в основу переходу права власності покладено неукладений правочин з підробленим підписом. Це є прямим порушенням права власності Позивача;

2)спірне нерухоме майно надалі відчужене за відплатним договором Відповідачці, і вона не знала і не могла знати про відсутність у Продавця права його відчужувати, тобто є добросовісним набувачем.

68.Отже, оскільки таке майно вибуло з володіння власника (законного володільця) не з його волі (за неукладеним правочином), воно майно може бути витребуване його власником відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

(4) Щодо скасування рішення про державну реєстрацію

69.Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168].

70.Власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову [про витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387, 388 ЦК України)]без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами) (див. пункти 150, 151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23)).

71.Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

72.Отже, у разі задоволення віндикаційного позову рішення суду про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності, тому задоволення вимог щодо скасування записів про право власності не є потрібним для захисту порушених прав позивача (постанова Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 638/12248/21 (провадження)).

73.Рішення суду про витребування з незаконного володіння нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанова Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 183/774/17 (провадження № 61-2499св24).

74.Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах від 5.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)). І обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (підпункт 8.46), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155).

(5) Щодо строку позовної давності

75.21 січня 2025 року представник Відповідачки подав заяву про застосування строку позовної. У заяві не визначено, з якого дня починається перебіг позовної давності.

76.У судовому засіданні представник Відповідачки пояснив, що такий перебіг починається від дня, коли Позивач міг довідатися про порушення свого права, зокрема, у червні 2021 року, після того як Відповідачка завезла на земельну ділянку бетонні блоки.

77.Позивач у позові просив визнати причини пропуску строку поважними, оскільки про незаконність відчуження спірної земельної ділянки стало відомо 21 жовтня 2023 року.

78.Суд, вирішуючи питання, чи пропущено Позивачем строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого права власності на земельну ділянку, виходить з такого.

79.Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

80.Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

81.Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

82.Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

83.Отже, Суд відзначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа:

(1)довідалася про порушення свого права;

(2)могла довідатися про порушення свого права;

(3)довідалася про особу, яка його порушила;

(4)могла довідатися про особу, яка його порушила

84.Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що зміст наведених у частині першій статті 261 ЦК України термінів, зокрема "довідався" та "міг довідатися", свідчить про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Доведенню позивачем підлягає також той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначене є наслідком дії загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, які є підставами її вимог і заперечень (постанова від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21); пункт 60 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)). Така позиція є сталою в судові практиці і раніше була сформульована у Верховним Судом України у справі № 6-17цс17.

85.Також Верховний Суд України звертав увагу на те, що "для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивної (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти" (правова позиція Верховного Суду України, що викладена у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14).

86.При цьому, Закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб (пункт 7.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19)). У цій постанові Велика Палата Верховного Суду з метою забезпечення єдності судової практики відступила від висновків, висловлених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 711/802/17 та від 6 червня 2018 року у справі № 520/14722/16-ц, згідно з якими "початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковувався з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу".

87.У визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України, що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільних відносин вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Добрий господар повинен піклуватися про своє майно, вживати дії з його збереження та своєчасного захисту його і прав на нього протягом розумного строку. Особа не може вважатися дбайливим власником, якщо тривалий період не цікавиться своїм майном, не вживає заходів, які б вчинив добрий господар невідкладно, якщо не існує перешкод, що об`єктивно перешкоджали йому у вчиненні таких дій (постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 № 385/321/20 (61-9916сво21)).

88.Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18)).

89.У практиці Великої Палати Верховного Суду закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно (див., зокрема, пункт 98 постанови від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (підпункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (підпункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.13) та інші).

90.Отже, у цій справі, оскільки право власності Позивача на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з його власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли Позивач довідався або міг довідатися про порушення його права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з його власності у володіння іншої особи.

91.Право власності Позивача на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з володіння у володіння іншої особи на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 2011 року, а не в момент укладення цією особою наступного правочину з відчуження земельної ділянки.

92.Відповідачка не надала доказів, що Позивач знав або міг знати про договір купівлі-продажу від 19 травня 2011 року. Отже, ця дата не може бути використана для відліку позовної давності.

93.У даному випадку Позивач мав можливість довідатися про порушення його права на наступний день після внесення відомостей до державного реєстру прав. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 - це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття ним такого права, а відповідні записи в Реєстрі створюють для Позивача перешкоди у реалізації правоможності власника на розпорядження цим нерухомим майном (див. пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц).

94.До 03 червня 2021 року реєстрація права на земельну ділянку за ОСОБА_4 не була проведена.

95.Суд зауважує, що хоча об`єктивно порушення права Позивача відбулось 19 травня 2011 року, про порушення свого права Позивач міг довідатися лише 03 червня 2021 року, коли відбулось офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на земельну ділянку. Також у цей момент порушення стало явним, так як Відповідачка, набувши право власності на земельну ділянку 10 червня 2021 року, почала відкрито користуватись земельною ділянкою, завозити будівельні матеріали. Обставини викритого володіння земельною ділянкою підтверджуються в тому числі показаннями свідка - ОСОБА_8 , яка є сусідкою по земельній ділянці.

96.Водночас суб`єктивно Позивач дізнався про порушення свого права лише 31 жовтня 2023 року. Саме тоді, після отримання інформаційної довідки № від Київської міської прокуратури, Позивач остаточно дізнався про особу, яка порушила його права на земельну ділянку.

97.Факт того, що Позивач суб`єктивно дізнався про порушення 31 жовтня 2023 року, не змінює юридично значимий момент початку строку позовної давності. Відлік починається з 03 червня 2021 року, коли інформація про зміну власника стала публічно доступною через Державний реєстр прав, і Позивач міг, проявивши розумну обачність, дізнатися про порушення

98.Разом з цим, Суд бере до уваги, що з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 03 березня 2020 року № 540-IX, яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12 та продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), на строк дії такого карантину.

99.Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

100.Надалі, дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, була продовжена до 31.12.2022.

101.Також за приписами пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

102.Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені, а у подальшому - зупинені на строк дії воєнного стану, який (загальновідомий факт) діє безперервно до цього часу.

103.Підсумовуючи викладене, Суд зазначає, що Позивач звернувся до суду з позовом 04 липня 2024 року. Строк позовної давності починається з 03 червня 2021 року, коли відомості були внесені до Державного реєстру. Строк позовної давності у цій справі не пропущений, беручи до уваги продовження та зупинення строків позовної давності у період карантину та воєнного стану.

104.З огляду на те, що строк позовної давності не пропущено, Суд не вирішує питання поважність причин його пропуску.

(6) Щодо втручання в права власності Відповідачки

105.Загальні принципи щодо втручання у мирне володіння майном були узагальнені Європейським Судом з прав людини, наприклад, у справі "Кривенський проти України" (№ 43768/07, § 42, 16 лютого 2017 року) та "Каневська проти України" (№ 73944/11, § 45, 17 листопада 2020 року). Зокрема, Суд повинен оцінити, чи було втручання законним, здійсненим у суспільних інтересах, і чи переслідувало воно законну мету засобами, розумно пропорційними до мети, яку прагнули реалізувати

106.У цій справі, що розглядається, спірні приміщення були витребувані у Відповідачки на підставі статті 388 Цивільного кодексу, яка дозволяє витребування майна його законним власником у добросовісного набувача, якщо майно було відчужене проти волі власника. Також особливістю цієї справи є те, що Відповідачка не була позбавлена майна на користь держави. Це є спором між приватними особами, майно витребувано в інтересах третьої особи, і держава має лише позитивні зобов`язання.

107.Європейський Суд з прав людини розглядав справи щодо застосування цієї статті в інших справах і не встановив порушення в тому числі з тих підстав, що заявниця мала можливість звернутися із позовом до продавця, вимагаючи стягнення (повернення) суми, яку вона сплатила за майно (див. "Каневська", цитоване вище, § 49; "Заставська проти України" (ріш.), № 57960/19, § 26, 23 березня 2023 року; "Василевська проти України" (ріш.), № 37919/15, § 21, 4 липня 2024 року, "Філіп Андре Саді ВІТСЕ проти України", № 64351/14, § 21, 21 листопада 2024 року).

108.Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу, що законодавство України надає особі після завершення цього судового процесу додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Вона не позбавлена можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до особи, в якої придбала земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав (пункт 9.19 постанови від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22)). Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15 (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 93), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 63), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 125.6.3)).

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, Суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державних реєстрацій права власності та витребування майна задовольнити частково.

Витребувати від ОСОБА_5 (адреса АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1000 та з кадастровим номером :62:509:0077 у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Стягнути з ОСОБА_5 (адреса АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 3125,50 грн судовий збір.

Стягнути з ОСОБА_4 (адреса АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 3125,50 грн судовий збір.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО