Справа № 331/871/24
Провадження № 2/331/138/2025
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя у складі судді Н.В.Фісун, за участю секретаря Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом
Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації, -
Позивач у лютому 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації.
В обгрунтування позову вказав, що у січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Зазначив, що 16.07.2002 року через Товарну біржу він уклав з ОСОБА_3 договір купівлі- продажу квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Договір нотаріально не посвідчений, що не уможливлює реєстрацію права власності покупця в Департаменті реєстраційних послуг. Продавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем після її смерті є ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, подавши відповідну заяву приватному нотаріусу. Посилаючись на те, що сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, проте через смерть продавця не мають можливості оформити його нотаріально, просив суд визнати дійсним договір купівлі - продажу від 16.07.2002, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест», та визнати за ним право власності на вищевказану квартиру.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/21 1/22 від 01 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений 16.07.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 16.07.2002 Запорізькою товарною Біржею «Торг-Інвест». Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.01.2024 №362121616 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за відповідачем 01.08.2022 на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/211/22 від 01.06.2022 та ухвали від 07.07.2022 (про виправлення помилок).

11.11.2022 відповідач ОСОБА_1 продав вказану квартиру гр. ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2022 року № 483, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г, добросовісному набувачу, який і на даний час є власником квартири.

У лютому 2023 року Запорізька міська рада звернулася до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , а отже спірна квартира на підставі ст. 1277 ЦК України є відумерлою спадщиною.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2023 року у справі №336/211/22 задоволено заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2022 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2022 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 - відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16.01.2024 у справі №336/211/22 рішення Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2023 суду залишено без змін.

Враховуючи, що спадкоємці, які б підтвердили свій статус спадкоємця, у померлої ОСОБА_3 відсутні - Запорізька міська рада мала набути право власності на квартиру, як на відумерлу спадщину, але внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 була позбавлена цього права. Таким чином, нерухоме майно, яке відповідно до норм цивільного законодавства мало перейти у комунальну власність, як відумерла спадщина, на даний час перебуває у власності добросовісного набувача. Прохає суд стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь Запорізької міської ради грошову компенсацію у розмірі вартості нерухомого майна на момент здійснення ним її продажу, а саме 373 000,00 грн. та судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

11.04.2024 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі./а.с.58/.

06.05.2024 року від відповідача надійшли заперечення на позов, в якому вказав , що заперечує проти задоволення позовної заяви, так як позивачем обрано неналежний спосіб захисту нібито порушеного його права, що є правовою підставою для відмови у позові. У позовній заяві позивач ґрунтується лише на доводах та припущеннях, не долучивши докази по справі, оскільки тільки власник майна має право витребувати майно з чужого незаконного володіння. Прохає суд відмовити у задоволенні позову./а.с.76-77/.

09.05.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя зупинено провадження у справі №331/871/24.

20.05.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя поновлено провадження у справі №331/871/24.

16.07.2024 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

24.09.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відмовлено у клопотанні про зупинення провадження у справі.

16.10.2024 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

22.10.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відмовлено у клопотанні про зупинення провадження у справі.

11.11.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя закрито підготовче провадження та призначено до розгляду справу.

25.11.2024 року до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від відповідача надійшло заперечення на вказану позовну заяву.

26.11.2024 року заперечення на позовну заяву повернуто ОСОБА_1

4.12.2024 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі та витребування доказів.

9.12.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя витребувано докази у справі.

03.02.2025 року до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому прохає поновити строки на подання відзиву.

25.02.2025 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відмовлено у клопотанні про поновлення строку подання на відзив.

25.02.2025 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відмовлено у клопотанні про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав, прохав суд його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про слухання справи, судові повістки були надіслані до електронного кабінету. ОСОБА_1 повідомив суд, що знаходиться на військовій службі, та не може з`явитися до судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/21 1/22 від 01 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений 16.07.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 16.07.2002 Запорізькою товарною Біржею «Торг-Інвест». Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.01.2024 №362121616 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за відповідачем 01.08.2022 на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/211/22 від 01.06.2022 та ухвали від 07.07.2022 (про виправлення помилок)./а.с.10-11/.

11.11.2022 відповідач ОСОБА_1 продав вказану квартиру гр. ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2022 року № 483, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г, добросовісному набувачу, який і на даний час є власником квартири./12-13/.

У судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що у лютому 2023 року Запорізька міська рада звернулася до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , а отже спірна квартира на підставі ст. 1277 ЦК України є відумерлою спадщиною.

Судом встановлено, що під час розгляду справи №336/211/22 судом були з`ясовані наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя гр. ОСОБА_3 була власницею квартири за адресою АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 від 28.01.2000 про право власності на житло, виданого Шевченківською районною адміністрацією м. Запоріжжя, зареєстрованого в реєстровій книзі Орендного підприємства Запорізького міжміського Бюро технічної інвентаризації за № 228/36096 від 22.02.2000.

Спадкова справа після смерті гр. ОСОБА_3 за № 46/2021 заведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О. на підставі заяви ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В заяві про прийняття спадщини ОСОБА_2 не зазначив ступінь родинних відносин зі спадкодавцем.

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру заповіти від імені указаної особи не посвідчувались.

За повідомленнями Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі відносно померлої ОСОБА_3 відсутні актові записи про шлюб, розірвання шлюбу, народження дітей.

Відповідно до інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради померла ОСОБА_3 з 05.03.1977 та по час смерті була зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , інші особи разом з нею зареєстровані не були.

Крім того, при розгляді вказаної справи жодних доказів на підтвердження родинних зв`язків між ОСОБА_2 та померлою особою або у підтвердження права на спадкування за законом суду надано не було.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2023 року у справі №336/211/22 задоволено заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2022 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2022 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, залишити рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2022 без змін.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16.01.202024 у справі №336/211/22 апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2023 року суду - без змін.

В запереченнях на позов відповідач вказував, що позивач не довів документально порушення своїх прав, ґрунтується лише на припущеннях.

Відповідно до ст.82 п.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що всі обставини на які посилається позивач у позові були встановлені Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2023 року у справі №336/211/22 та Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16.01.2024 у справі №336/211/22, що набрали законної сили, і не доказуються при розгляді даної справи.

Отже , судом встановлено, що спадкоємці, які б підтвердили свій статус спадкоємця, у померлої ОСОБА_3 відсутні - Запорізька міська рада мала набути право власності на квартиру, як на відумерлу спадщину, але внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 була позбавлена цього права. Таким чином, нерухоме майно, яке відповідно до норм цивільного законодавства мало перейти у комунальну власність, як відумерла спадщина, на даний час перебуває у власності добросовісного набувача.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.11.2022 року № 483, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г, 11.11.2022 відповідач ОСОБА_1 продав вказану квартиру гр. ОСОБА_4 добросовісному набувачу за 373 000,00 грн./а.с.12-13/.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини (ч.2 ст. 1277 ЦК України).

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (ч.3 ст.1277 ЦК України).

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За положеннями ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) та в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), вирішуючи правову проблему розміру грошової компенсації при відчужені майна та стягненні такої компенсації при поділі майна подружжя.

Відтак, за встановлених фактичних обставин у цій справі, при відчуженні спадкового майна територіальна громада має право лише на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами.

Вищенаведеним спростовуються доводи відповідача ОСОБА_1 , які вказані у запереченні на позов, щодо обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права, а також доводи відповідача про те, що Запорізька міська Рада не мала статусу власника спірної квартири, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з нього на користь позивача грошової компенсації вартості спадкового майна в розмірі 373 00,00 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що Запорізька міська рада повинна була витребувати майно з чужого незаконного володіння, суд зазначає наступне.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише вразі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України).

Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння.

Суд встановив, що позивач не є власником або законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з його володіння, а тому у нього немає підстав для витребування майна на свою користь як не володіючого власника або користувача.

Таким чином, якщо майно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації, що спростовує доводи відповідача про неефективний спосіб захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.216,321,327,387,388,1277,1280 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заявуЗапорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Запорізької міської ради (, місце знаходження: м.Запоріжжя , вул..Соборний, буд.206) грошову компенсацію у розмірі вартості нерухомого майна (квартири АДРЕСА_2 ) на момент здійснення її продажу, а саме: 373 000,00 гри. (триста сімдесят три тисячі грн. 00 копійок).

Стягнути з гр. ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Запорізької міської ради (код СДРГ10У 04053915, адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) витрати по оплаті судового збору в розмірі 5 595 грн. 00 коп. (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять грн. 00 коп.)

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.02.2025 року.

Суддя: Н.В.Фісун