Справа № 347/828/23
Провадження № 22-з/4808/19/25
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач Барков В. М.
20 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів: Бойчука І. В.,
Луганської В. М.,
секретар Гудяк Х. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту,
Рішенням Косівського районного суду від 03 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено постійний та безоплатний земельний сервітут щодо належної ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0213 з визначеними судом характеристиками. Зобовязано ОСОБА_2 демонтувати частину паркану, що встановлений на місці металевих воріт та загороджує фактичний заїзд до житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0212, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Цим же рішенням постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 610,40 грн. витрат по оплаті судового збору, 11 500 грн. витрат за проведення експертизи, 17 500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги, а разом: 30 610,40 грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Івасишин З. З. задоволено, рішення Косівського районного суду від 03 жовтня 2023 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2024 року частково задоволено касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Денеги Д. М., скасовано постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року в частині вирішення спору по суті,справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Івасишин З. З. залишено без задоволення, а рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2023 року залишено без змін.

Від ОСОБА_1 12 лютого 2025 року надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. У поданій заяві позивачка ОСОБА_1 просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 19 375 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. До заяви надано докази понесених судових витрат та докази надсилання заяви ОСОБА_2 .

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах питання, що підлягає судовому розгляду, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

У поданому через систему «Електронний суд» 15 липня 2024 року клопотанні про стягнення витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 адвокат Денега Д. М. надав розрахунок понесених позивачкою витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції на загальну суму 19 375 грн. До заяви додано докази понесених судових витрат та докази надсилання заяви ОСОБА_2 (т. 5, а.с. 8).

Наявність договірних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Лігал Групп» в особі партнера адвоката Денеги Д. М. підтверджуються договором про надання правничої допомоги та здійснення представництва №Д24-03-14 від 15 березня 2024 року (т. 4, а.с. 8-10).

Актом приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2024 року підтверджено надання адвокатом Денегою Д. М. відповідних послуг, винагорода за які становить 19 375 грн. (т. 4, а.с. 6). Зі змісту зазначеного акту приймання-передачі наданих послуг вбачається, що адвокатом Денегою Д. М. були надані наступні послуги :

- ознайомлення з матеріалами справи № 347/828/23 (в тому числі ознайомлення з рішенням суду першої інстанції), проведення консультації з клієнтом вартістю 6 400 грн.;

- формування правової позиції у справі №347/828/23, пошук судової практики у справі для формування касаційної скарги вартістю 4 000 грн.;

- оформлення, сканування матеріалів справи та подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №347/828/23 через електронний кабінет в ЄСІТС, оформлення та подання клопотання про поновлення процесуальних строків до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №347/828/23 вартістю 4 975 грн.;

- формування та направлення додаткових письмових пояснень у справі на стадії апеляційного розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду вартістю 2 400 грн.;

- формування та направлення клопотання про доручення доказів у справі до Івано-Франківського апеляційного суду вартістю 1 600 грн.

Факт сплати ОСОБА_1 одержаних послуг з правничої допомоги підтверджується копією платіжної інструкції №AKHS-HKUC-2SKU-R5CN МВ73002000 від 18 березня 2024 року (т.4, а.с. 5).

Відповідач ОСОБА_2 заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу не подавав, в тому числі й щодо їх неспівмірності.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи суму відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує, що у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Отже, зважаючи на те, що постановою Верховного Суду від 05 червня 2024 року судове рішення апеляційного суду скасоване і справа направлена на новий розгляд, а апеляційним судом під час нового розгляду справи рішення суду першої інстанції залишено без змін, то питання розподілу витрат за надання правничої допомоги наданої позивачці ОСОБА_1 адвокатом Денегою Д. М. під час касаційного перегляду справи, а саме за формування правової позиції у справі № 347/828/23, пошук судової практики у справі для формування касаційної скарги вартістю 4 000 грн., та за оформлення, сканування матеріалів справи та подання касаційної скарги до Верховного Суду у справі № 347/828/23 через електронний кабінет в ЄСІТС, оформлення та подання клопотання про поновлення процесуальних строків до Верховного Суду у справі №347/828/23 вартістю 4 975 грн., підлягає вирішенню судом першої інстанції.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, враховуючи відсутність заяви відповідача про зменшення судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 400 грн.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 400 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст додаткової постанови складено 25 лютого 2025 року.

Судді В. М. Барков

І. В. Бойчук

В. М. Луганська