Справа № 2-577/11
Номер провадження 6/489/34/25
УХВАЛА

Іменем України

26 лютого 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва заяву заявника ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа від 19.06.2014 таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі №2-577/2011 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.07.2011

встановив

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист від 19.06.2014 таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі №2-577/2011 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.07.2011.

В обґрунтування заяви вказав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.07.2011 позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 08/08/2006/840К-392 від 14.08.2006р., яка складається із заборгованості за основним боргом - 18 125,95 дол. США, що еквівалентно 144 463,82 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 3 810,70 дол. США, що еквівалентно 30 371,28грн.; пені - 54,53 дол. США, що еквівалентно 434,60грн.; комісії -1 915,92 дол. США, що еквівалентно 15 269,88 грн., а всього 23 907,10 дол. США, що еквівалентно 190 539 (сто дев`яносто тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 59 коп..

04.08.2011 стягувач звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа, який було видано лише 19.06.2014 та отриманий представником позивача 02.07.2014. 28.08.2014 Ленінським ВДВС ММУЮ було відкрито виконавче провадження №44533175 за вказаним виконавчим листом відносно боржника ОСОБА_1 . Коли ОСОБА_1 звернувся до суду з питанням оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, то суд своєю ухвалою від 20.10.2014 відмовив у задоволенні скарги. Проте у своєму судовому рішенні встановив, що строк пред`явлення даного листа до виконання 3 роки, проте рішення набрало законної сили 22.12.2011 і строк пред`явлення його до виконання 1 рік.

Вважає, що у виконавчому листі, по якому боржником є ОСОБА_1 судом помилково зазначено, що строк пред`явлення даного листа до виконання саме 3 роки.

29.01.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення стягувача ТОВ "ФК"Дніпрофінансгруп", в яких зазначив, що у даній справі суди першої та апеляційної інстанції вже досліджували питання щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та за наслідком розгляду матеріалів справи було вирішено питання щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження та зазначено, що державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження у межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заявник в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини.

22.07.2011 Ленінським районним судом м. Миколаєва було ухвалено рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 08/08/2006/840К-392 від 14.08.2006р., яка складається із заборгованості за основним боргом - 18 125,95 дол. США, що еквівалентно 144 463,82 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 3 810,70 дол. США, що еквівалентно 30 371,28грн.; пені - 54,53 дол. США, що еквівалентно 434,60грн.; комісії -1 915,92 дол. США, що еквівалентно 15 269,88 грн., а всього 23 907,10 дол. США, що еквівалентно 190 539 (сто дев`яносто тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 59 коп.

25.07.2011 представник стягувача звернувся до суду з заявою про видачу виконавчого листа у вказаній справі.

22.10.2011 ухвалою апеляційного суду Миколаївської області рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.07.2011 залишено без змін.

Виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_2 був виданий стягувачу 19.06.2014 та зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 1 рік.

09.07.2014 представник стягувача отримав виконавчі листи особисто, про що свідчить його підпис на обкладинці справи.

З копії виконавчого листа від 19.06.2024 щодо боржника ОСОБА_1 , який міститься в матеріалах справи слідує, що строк пред`явлення його до виконання становить 3 роки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.10.2014 в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження Ленінського ВДВС ММУЮ відмовлено. Суддею вказано, що у виконавчому листі, виданому стягувачу міститься помилка, виправлення якої передбачено ЦПК в інший спосіб.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 04.12.2014 ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.10.2014 залишено без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2021 замінено стягувача у цивільній справі №2-577/2011 за позовом ПАТ "КБ"НАДРА" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ПАТ "КБ"НАДРА" на ТОВ "ФК"Дніпрофінансгруп".

Відповідно до ч. 1, 2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, суд зауважує, що словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Наведена норма має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Відповідно Постанови Верховного Суду від 20.02.2019 року № 2-4671/11, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального або процесуального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Верховним Судом у постанові від 19.01.2023 по справі № 824/2/22 викладено висновок, що у зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від незаконного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Отже,закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 посилається на процесуальні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ,а саме у зв`язку з допущеною помилкою при його оформленні в частині строку пред`явлення до виконання.

Проте суд не може погодитись з такими твердженнями, оскільки в даному випадку відсутні підстави стверджувати про помилкову видачу такого виконавчого листа.

У вказаному виконавчому листі дійсно допущено помилку, що неодноразово досліджувалось судами першої та апеляційної інстанції в частині строку пред`явлення до виконання 3 роки, замість правильного - 1 рік у відповідності до чинного на той час законодавства.

Проте, заявник весь цей час міг скористатися своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 432 ЦПК України та подати заяву про виправлення помилки у виконавчому листі. І вже після цього, на підставі вже внесених виправлень у виконавчий лист, звертатись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки його пред`явлено вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року у справі № 756/2078/13 про те, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Порушення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, такий строк за законом може бути поновлений судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є такою, що подана передчасно та вважає за необхідне роз`яснити заявнику його право подати до суду заяву про виправлення помилки у виконавчому листі, а тому в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що представником стягувача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на підтвердження понесених виконавцем у суді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн 00 коп. було надано: договір про надання правничої допомоги № 02/01/24 від 02.01.2024, укладений між адвокатом АБ "Юлії Чміль" та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП», додаткову угоду №1 від 02.01.2024 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 02/01-24 від 02.01.2024, акт про надання правничої допомоги №2801-25 від 28.01.2025; ордер Серія АЕ №1267509 від 15.05.2024 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19(постанова від 03.10.2019 року), в яких, серед іншого наголошено, що:

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, дослідивши надані представником стягувача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на складність справи, кількість судових засідань, а також тривалість судових засідань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про співмірність заявлених представником стягувача витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим нею на виконання робіт та вважає належним стягнути з заявника ОСОБА_1 на користь стягувача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн 00 коп. Підстав для стягнення витрат на правову допомогу з ОСОБА_2 суд не вбачає, оскільки вона не зверталася із заявою про визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню і це провадження не стосується виконавчого листа в якому вона є боржником.

Керуючись ст. ст. 259, 260 ЦПК України суд

ухвалив

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа від 19.06.2014 таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі №2-577/2011, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.07.2011.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205, ) судові витрати на правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому копія ухвали суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної копії ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 26.02.2025.

Суддя В. В. Кокорєв