КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/5027/24

20 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лисенка Андрія Олександровича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року представник АТ «УКРСИББАНК» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 24 лютого 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» (поточне найменування з 24 листопада 2018 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 1 141 833,62 грн, шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 17 360,72 грн 24-го числа кожного місяця, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 20 вересня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.2.1, 1.2.8,1.2.10 кредитного договору).

За користування кредитним коштами, ОСОБА_1 зобов`язався сплатити проценти у розмірі 15% річних та у розмірі і порядку, встановленому п.1.2.9 кредитного договору та п.1.3 Правил.

Підписавши цей договір, відповідач ОСОБА_1 погодився з викладеними у договорі та у правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» умовами, які оприлюднені у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» №117 від 03 липня 2014 року (п. 1.1.1 кредитного договору). Правила є невід`ємною частиною кредитного договору, не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору. Сторони підписавши договір, стверджують що досягли згоди за усіма істотними умовами договору та Правил.

Вказує на те, що в забезпечення виконання кредитних зобов`язань 24 лютого 2017 року було укладено договір поруки з ОСОБА_2 .

Всупереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Зазначає, що позивач 23 вересня2022 року направив відповідачам вимогу про усунення порушень кредитного договору та у разі не погашення простроченої заборгованості про дострокове повернення кредиту. Однак, відповідачі вимогу не виконав у встановлений строк, заборгованість не погасили у повному обсязі.

Вказує на те, що станом на 12 лютого 2024 року у відповідачів наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 131 917,93 грн., яка складається з: 870 755,47 грн заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 179 963,34 грн за період з 24 лютого 2022 року по 12 лютого 2024 року; 236 732,31 грн заборгованість за процентами за користування грошовими коштами, нарахована за період з 22 січня 2022 року по 24 січня 2024 року; 24 430,15 грн. за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін з 25 лютого 2022 року по 23 січня 2024 року.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача наявну заборгованість.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитним договором №0 від 24.02.2017 року в розмірі 1 131 917, 93 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 27 листопада 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Лисенко А.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем нараховано відсотки за кредитом у сумі 151 998, 02 грн поза межами законодавчих строків, оскільки позивачем було направлено Відповідачам дострокову вимогу про дострокове погашення заборгованості.

Вказує на те, що заявлені до стягнення позивачем відсотки у розмірі 24 430, 15 грн як нараховані понад встановлений строк користування грошовими коштами - нараховані незаконно, оскільки в даному випадку необхідно врахувати п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Звертає увагу суду на те, що позивачем до суду не надано виписку за банківським рахунком, що позбавляє можливості надати до суду власний контррозрахунок та взагалі отримати відомості щодо правильності здійснених нарахувань за кредитним договором.

27 січня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» адвоката Агабалаєвої Яни Валеріївни надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначав, що факт видачі кредиту банком підтверджується:випискою операцій (руху коштів) за Кредитним договором за 27.02.2017 року, яка була додана до позовубанку; копією меморіального ордеру № від 27.02.2017 року, яка була додана до позову банку; випискою операцій (руху коштів) за кредитним договором за період з 24 лютого 2017 року по 16 травня 2024 року, яка була додана до відповіді банку на відзив представника ОСОБА_1 .

Зазначає, що ОСОБА_1 не висловлював заперечень щодо належності йому поточного рахунку № НОМЕР_1 ні протягом розгляду даної справи судом першої інстанції, ні в апеляційній скарзі та визнавав обставини відкриття йому даного рахунку в банку.

Вважає, що з урахуванням відомостей, які зазначені у вимогах, строк повернення кредиту вважається таким, що настав 07 грудня 2022 року.

Також представник позивача заперечує проти заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу.

З огляду на вище викладене просив суд залишити рішення судуд першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Лисенко Андрій Олександрович, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Укрсиббанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрсиббанк», що підтверджується копією статуту АТ «Укрсиббанк» (а.с. 7-12).

24 лютого 2017 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 (а.с.18).

Підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування, з сможливістю відкриття і розрахунково- касового обслуговування карткових (поточних) рахунків, затверджених згідно внутрішніх процедур банку та оприлюднених у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 117 від 03 липня 2014 року, із усіма змінами і доповненнями, пропозицію багк надати позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому договорі та правилах. (п. 1.1.1.)

Правила після підписання стронами договору, стають його невідємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та правилах. (п. 1.1.2)

Відповідно до п. 1.2.1., п. 1.2.8 Договору сума кредиту складає 1 141 833,62 грн. Кінцевий термін повернення остаточного погашення кредитної заборгованості 20 вересня 2028 року, при цьому згідно умов Договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту.

Відповідно до п. 1.2.9 Договору, за користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 15 % річних.

Відповідно до п. 1.2.10 Договору, розмір ануїтетного платежу складає 17 360,72 грн. День сплати ануїтетного платежу 24 число кожного місяці протягом строку кредитування.

Відповідно до п.1.2.5 кредитного договору Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 у Банку.

Відповідно до п. 1.2.6 цільове призначення кредиту для особистих потреб позичальника, а саме для споживчих потреб, погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2.1 кредитного договору виконання зобов`язання позичальника за договором забезпечується наступним чином, а саме:

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника Банком приймається квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,20 кв.м., житлова площа 17,40 кв.м.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору сторони домовились, що строк погашення кредиту за цим договором вважається таким, що настав: в дату відкликання позичальником заяви про проведення валютної операції з метою погашення заборгованості за первинним договором, в дату ініцюювання закриття будь-якого з поточних рахунків, які використовуються з метою придбання іноземної валюти для погашення частини заборгованості за первинним договором, в дату настання інших подій, в результаті яких заборгованість за первинним договором не була погашена.

Відповідно меморіального ордеру № від 27 лютого 2017 рокуАТ «Укрсиббанк»перерахував на рахунок ОСОБА_1 , кредитні кошти у розмірі 1 141 833,62 грн згідно угоди № 0 від 24 лютого 2017 року (а.с.31).

Обставина виконання позивачем зобов`язань щодо надання відповідачеві кредитних коштів відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 24 лютого 2017 року не спростовано.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом та довідки-розрахунку заборгованості по процентам, останній платіж за наданим кредитом було зроблено - 25.01.2022 року у сумі 6 396,32 грн, по процентам - 24.02.2022 року у сумі 36,61 грн (а.с.34-39).

27 вересня 2022 року, позивач направив відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудову вимогу від 23 вересня 2022 року за номером № 27-1-01/1008 та № 27-1-01/1009, про усунення порушень кредитного договору в якій зазначено, що при невиконані вимог, а саме погашення простроченого зобов`язання, на протязі 32 календарного дня з моменту їх отримання, банк вимагатиме дострокове виконання зобов`язання щодо повернення всіє заборгованості, при цьому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог, право вимоги на дострокове повернення виникає у кредитора з 41 календарного дня з дати відправлення даної вимоги (а.с. 28-29).

Однак, відповідачі вимогу не виконали у встановлений строк, заборгованість не погасили у повному обсягу.

Відповідно розрахунку позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 лютого 2017 року станом на 12 лютого 2022 року склала в розмірі 1 131 917,93 грн., яка складається з: 870 755,47 грн заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 179 963,34 грн за період з 24 лютого 2022 року по 12 лютого 2024 року; 236 732,31 грн заборгованість за процентами за користування грошовими коштами, нарахована за період з 22 січня 2022 року по 24 січня 2024 року; 24 430,15 грн. за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін з 25 лютого 2022 року по 23 січня 2024 року.

24 лютого 2017 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договори поруки № 268673 (основний борг) та № 268673 (проценти та інші платежі), в яких боржником вказано ОСОБА_1 , а основний договір - Договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) № 0 від 24.02.2017року, що укладений між кредитором та боржником.

Відповідно до п. 1.3, 1.4 договору поруки N? 268673 (основний борг) поручитель відповідає перед кредитором за основним договором частково, а саме за порушення основного зобов`язання боржником в межах суми, що становить 1 141 833,62 грн. поручитель відповідає перед кредитором у зазначеному в цьому пункті розмірі протягом строку дії поруки, зазначеного у п. 3.1. цього договору, незалежно від суми будь-яких погашених зобов?язань за основним договором. Відповідальність поручителя і боржника щодо виконання основного зобов?язання є солідарною.

Згідно з п. 1.3, 1.4 договору поруки № 268673 (проценти та інші платежі) поручитель відповідає перед кредитором за основним договором частково, а саме за порушення основного зобов`язання боржником в межах суми, що становить 570 916,81 грн.

Поручитель відповідає перед кредитором у зазначеному в цьому пункті розмірі протягом строку дії поруки, зазначеного у п. 3.1. цього договору, незалежно від суми будь-яких погашених зобов?язань за основним договором. Відповідальність поручителя і боржника щодо виконання основного зобов?язання є солідарною.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов?язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов?язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інтонації послався на те, що відповідачі не виконують належним чином взяті на себе зобов`язання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першоїстатті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зістаттею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першоюстатті 15 Цивільного кодексу Українипередбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першоюстатті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другоїстатті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першоюстатті 638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до змісту статті526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків (пункти 3 та 4 частини першої статті611 ЦК України).

За правилом частини першої статті625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті629 ЦКУкраїни договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти(частина першастатті 1048 ЦК України).

У частині другій статті1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтею 599 ЦПК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина другастатті 627 ЦК Україниу редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третястатті 1054 ЦК Україниу вказаній редакції).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першоїстатті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті у відповідній редакції).

10 червня 2017 року набрав чинностіЗакон України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.Закон України "Про захист прав споживачів"застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України "Про споживче кредитування"(стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів"у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписівЗакону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюєтьсяЗакон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - такожЗакон України "Про захист прав споживачів".

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-223цс16).

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десятастатті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"зі змінами, передбаченимиЗаконом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Отже, звернення з позовом до суду про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятоїстатті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Зазначений правовий висновок викладений упостанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі N 638/13683/15-ц (провадження N 14-680цс19).

При вирішенні цієї справи суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не здійснював погашення заборгованості за договором, не вносив платежі у розмірі та строки, визначені договором, чим порушив умови договору.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом, товариство обґрунтовувало свої вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором та правом вимагати дострокового повернення суми кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Колегія суддів наголошує, що у розподілі тягаря доведення позову саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність заборгованості, яка підлягає стягненню з позичальника на користь кредитора, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку у зв`язку з відсутністю заборгованості, яка підлягає стягненню, або що розмір заборгованості не відповідає дійсності. У разі пред`явлення кредитором позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором саме на позивача покладається обов`язок з доведення того, що строк виконання такого зобов`язання настав.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПКУкраїни).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно достатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Дослідивши кредитний договір та розрахунок заборгованості та зробивши висновок про доведеність позову, суд першої інстанції вважав встановленими обставини непогашення позичальником заборгованості за кредитним договором, настання дострокового обов`язку з повернення суми кредиту.

Суд першої інстанції прийшов доправильноговисновку, що відповідачі порушили умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконали свого зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за користування кредитними коштами та відсотків.

Згідно п. 3.1 договору підписанням договору позичальник підтвердив, що на дату укладення кредитного договору він ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та Тарифами банку, що викладені у Додатку №3 до договору; перед укладенням цього договору він отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів»; він надав банку свою згоду та право збирати, обробляти, збірігати, використовувати, поширювати, передавати і отримувати інформацію; він ознайомлений та погоджується з умовами усіх додатків до договору; що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які є невід`ємною частиною договору; що він або його уповноважений представник отримав оригінал цього договору з усіма додатками в день його підписання (а.с.18).

Згоду на укладення договору позичальник не відкликав, тривалий час сплачував кредитну заборгованість, не звертався до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації щодо виконання зобов`язань, не пред`являв претензій з приводу того, що йому не зрозумілі умови договору.

Умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування. Позичальник підписав кожну сторінку графіку погашення кредиту, виконував їх умови, підтвердивши, що всі умови цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Крім того, як вбачається зі змісту договору про надання споживчого кредиту з Правилами від 24 лютого 2017 року за № 0, яким передбачено, що сторони досягли згоди, що підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування, з сможливістю відкриття і розрахунково- касового обслуговування карткових (поточних) рахунків, затверджених згідно внутрішніх процедур банку та оприлюднених у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 117 від 03 липня 2014 року, із усіма змінами і доповненнями, пропозицію багк надати позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому договорі та правилах. Правила споживчого кредитування після підписання сторонами цього кредитного договору, стають його невід`ємною частиною. Підписи сторін під цим кредитним договором вважаються одночасно підписами під правилами споживчого кредитування, при цьому, після підписання сторонами цього кредитного договору Правила споживчого кредитування не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору.

Отже сторони самостійно визначили і узгодили, що Правила споживчого кредитування не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору.

Визначальним для цієї справи є з`ясування обставин, чи настав (виник) у позичальника обов`язок дострокового виконання основного зобов`язання за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачц належним чином не виконували умови договору, передбачені договором погашення кредиту ануїтет ними платежами, які визначені в графіку платежів щомісячними платежами до 24 числа кожного місяця протягом строку кредитування до 20 вересня 2028 року.

Сторони кредитного договору від 24 лютого 2017 року за № 0 погодили, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань.

Відповідно до умов договору, та в порядку реалізації передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України права вимоги дострокового повернення кредиту, 27 вересня 2022 року, позивач направив відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудову вимогу від 23 вересня 2022 року за номером № 27-1-01/1008 та № 27-1-01/1009, про усунення порушень кредитного договору в якій зазначено, що при невиконані вимог, а саме погашення простроченого зобов`язання, на протязі 32 календарного дня з моменту їх отримання, банк вимагатиме дострокове виконання зобов`язання щодо повернення всіє заборгованості, при цьому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог, право вимоги на дострокове повернення виникає у кредитора з 41 календарного дня з дати відправлення даної вимоги (а.с. 28-29).

Факт направлення даних вимогу банка відповідачаи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується відповідними доказами, а саме списком згрупованих рекомендованих відправлень про направлення вказаної вимоги відповідачу з відміткою відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» ф. 103 (а.с.30).

Проте в матеріалах справи відсутні докази отримання зазначеної вимоги.

Виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 32 календарного дня з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Водночас, Банк вимагатиме дострокове виконання зобов`язань щодо повернення всієї заборгованості, при цьому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог, право вимоги на дострокове повернення виникає у кредитора з 41 календарного з дати відправлення даної вимоги.

Отже, у справі, що переглядається, підтверджені обставини направлення 27 вересня 2022 року АТ «Укрсиббанк» відповідачам вимоги про дострокове погашення кредиту, тому право вимоги на дострокове повернення всієї суми заборгованості виникає у кредитора з 41 календарного дня з дати відправлення цієї вимоги, тобто з 07 листопада 2022 року. До суду про стягнення всієї суми заборгованості позивач звернувся після спливу 41 календарного дня з дати відправлення відповідачу вимоги про усунення порушень умов кредитного договору.

На момент звернення АТ «Укрсиббанк» з даним позовом до суду, вимога про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів відповідачами не виконана.

Отже, суд першої інстанції правомірно встановив факт дотримання кредитором обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, що з урахуванням наведених вище положень законодавства свідчить про наявність у позивача права на дострокове стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту з Правилами від 24 лютого 2017 року за № 0, тобто заборгованості, строк повернення якої є таким, що настав.

Таким чином, кредитор реалізував своє право, передбачене ст. 1050 ЦК України, та змінив строк виконання основного зобов`язання. Отже, суд першої інстанції правомірно врахував, що позивач довів, що настав обов`язок у позичальника достроково погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, вважаючи доведеними обставини направлення банком досудової вимоги, проте не врахував правові висновки Верховного Суду щодо неможливості нарахування процентів поза межами строку кредитування з огляду на наступне.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року (справа №564/2199/15) прийшов до висновку, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 648/3491/15, у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12-ц) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При визначенні розміру заборгованості за процентами колегія зазначає, що сторонами в договорі було обумовлено, що за користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 15% річних та у розмірі і порядку, встановленому п.1.2.9 кредитного договору та п.1.3 Правил. Строк кредитування за кредитним договором від 24 лютого 2017 року за № 0 до 20 вересня 2028 року (пункт 1.2.8 договору).

Проте, звернувшись до позичальника із вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості, АТ «УкрСиббанк» відповідно до правил частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов`язання, а тому нарахування заборгованості по відсоткам після зміни строку дії кредитного договору є неправомірним.

Так як вимогу про дострокове повернення кредиту банком направлено відповідачам 27 вересня 2022 року, а тому проценти нараховані банком після пред`явлення досудової вимоги, нараховані з 27 вересня 2022 року є безпідставними.

Розрахунок 15% річних здійснено за формулою: % = сума боргу*процентну ставку/100%*кількість днів/365 днів. (870 755,47*15/100*246/365)

Таким чином 15% річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 24 січня 2022 року по 27 вересня 2022 року (дата направлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів та сплата процентів) становить 88 029,79, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача проценти за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18).

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Вирішуючи питання щодо періоду прострочення боржника, за який можуть бути нараховані три проценти річних за період з 24 лютого 2022 року, суд першої інстанції не врахував, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на цей час триває.

Згідно з пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи вказані положення закону та межі заявлених позовних вимог, вимога про стягнення з відповідачів процентів за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін з 25 лютого 2022 року по 23 січня 2024 року у розмірі 24 430,15 грн. задоволенню також не підлягає.

З огляду на вище викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягаючит частковому задоволенню та стягненню солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом у розмірі 958 785,26 грн., яка складається з 870 755,47 грн. заборгованість за кредитом та 88 029,79 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в частині стягнення процентів та ухвалення в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення.

З урахуванням того, що в резолютивній частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року судом було зазначено загальний розмір заборгованість, якій повинен бути стягнутий на користь позивача, суд апеляційної інстанції з метою недопущення подвійного стягнення, приходить до висновку про необхідність скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 повністю з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі позовної заяви був сплачений судовий збір у розмірі 16 978,77 грн.

При поданні апеляційної скарги відповідачем був сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 25 468,15 грн.

За результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції позовну заяву було задоволено частково (84,7%), а тому з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 190,50 грн. з кожного. Апеляційну скаргу було задоволено частково (15,3%), а тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 896,62 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лисенка Андрія Олександровича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» () заборгованість за кредитом у розмірі 870 755,47 грн. та 88 029,79 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» () судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 7 190,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» () судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 7 190,50 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 896,62 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року

Головуючий: Судді: