Справа № 510/1742/23
Провадження 4-с/510/3/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.25 року Ренійський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бошков І.Д.,

за участю: секретаря - Березенко С.П.,

представника заявника - ОСОБА_1 ,

представника державної виконавчої служби - Доценко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рені цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 , зацікавлені особи: начальник Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії державного виконавця Ренійського відділу державної служби в Ізмаїльському районі Одеської області,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_2 , діючий через свого представника ОСОБА_1 , звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Ренійського відділу державної служби в Ізмаїльському районі Одеської області, де просив: визнати неправомірною бездіяльність начальника Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Ботіка Руслана Вікторовича, який в триденний строк не передав в Ренійський районний суд заяву ОСОБА_5 від 26.08.2023 р. про відмову від примусового стягнення з ОСОБА_2 по виконавчому листу № 510/1114/2021, виданого 19.07.2021 року, заборгованості по сплаті аліментів з 01.01.2011 р. до 31.08.2021 р. в розмірі 127 231,75 грн., задовольнити заяву ОСОБА_5 від 26.08.2023 р. про відмову від примусового стягнення з ОСОБА_2 по виконавчому листу № 510/1114/2021 виданому 19.07.2021 році на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2011 р. до 31.08.2021 р. в розмірі 127 231,75 грн.

У скарзі викладено фактичні обставини справи, а саме, що державний виконавець Доценко О. зробив розрахунок заборгованості по примусовому виконанню виконавчого листа № 510/1114/2021 р. виданого 19.07.2021р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів з 01.01.2011 р. по 31.08.2021 р. і нарахував заборгованість в розмірі 127 231, 75 грн., який ОСОБА_2 письмово отримав 16.02.2022р. 21.02.2022р. ОСОБА_2 надав скаргу в Ренійський районний суд скасувати розрахунок заборгованості по примусовому виконанню виконавчого листа № 510/1114/21 р. виданого 19.07.2021 р. про стягнення за ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів з 01.01.2011 р. і нарахував заборгованість станом на 31.08.2021 р. в розмірі 127 231,75 грн.

11.07.2023р. Ренійський районний суд у задоволені скарги ОСОБА_2 відмовив (справа № 510/223/22). ОСОБА_2 подав апеляцій скаргу на ухвалу Ренійського районного суду.

26.08.2023р. ОСОБА_5 звернулась до Ренійського ВДВС з заявою про відмову стягувача від примусового виконання рішення Ренійського районного суду від 03.11.2005р. по виконавчому листу № 510/1114/2021, виданого 19.07.2021 р. та передачі не пізніше триденного строку в Ренійський районний суд заяву для затвердження.

06.09.2023р. представник скаржника ОСОБА_1 звернувся в Ренійський відділ ДВС із запитом про надання копії заяви про відмову ОСОБА_5 від примусового виконання рішення Ренійського районного суду від 03.11.2005р. по виконавчому листу № 510/1114/2021, а також повідомити про дату передачі заяви ОСОБА_5 в Ренійський райони суд.

08.09.2023р. начальник Ренійського відділу ДВС повідомив представника скаржника, про те, що ОСОБА_5 не є стороною в виконавчому провадженні, у зв`язку із чим заява ОСОБА_5 не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження.

Представник скаржника, вважає, що дії начальника Ренійського відділу ДВС є неправомірними, оскілки відповідно до ст. 434 ЦПК України, тільки суд має право відмовити у затвердженні у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення - з підстав, визначених ст. 206 ЦПК України. Ренійський районний відділ ДВС в Ізмаїльському районі в супереч вимогам ЦПК заяву ОСОБА_5 про відмову стягувана від примусового виконання рішення не передав до Ренійського районного суду. Зазначив, що Ренійський районний відділ ДВС в Ізмаїльському районі присвоїв собі функції суду і самостійно вирішив прийняти рішення по питанням, які відносяться до компетенції суду.

У судовому засідання представник скаржника адвокат Петров В.С. підтримав доводи скарги, наполягав на її задоволенні.

Представник Ренійського ВДВС в Ізмаїльському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) Доценко О.М. надала суду письмові пояснення та просила відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, заперечували проти задоволення скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги виходячи з наступного.

Так, ст. 434 ЦПК України, мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала. Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення - з підстав, визначених статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ЗУ «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що на виконанні у Ренійського ВДВС в Ізмаїльському районі Одеської області знаходиться виконавчий лист № 510/1114/21, виданий Ренійським районним судом Одеської області від 19.07.2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку, (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.09.2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до досягнення повноліття донькою ОСОБА_6 .

Державний виконавець Доценко О. зробила розрахунок заборгованості по примусовому виконанню виконавчого листа № 510/1114/2021 р. виданого 19.07.2021 р. про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 аліментів з 01.01.2011 р. і нарахувала заборгованість станом на 31.08.2021 р. у розмірі 127 231,75 грн.

25.07.2023р. ОСОБА_5 (донька боржника) звернулась до Ренійського ВДВС в Ізмаїльському районі Одеської області із заявою, в якій вона просить закрити виконавче провадження за п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем була надана відповідь, де зазначено, що ОСОБА_5 не є стороною виконавчого проводження, тому дана заява не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження ВП №№ 66260399.

Представник скаржника ОСОБА_1 , вважає, що відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину є власністю дитини та дитина має право ними володіти, користуватися і розпоряджатися коштами не залежно від інших осіб. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла повноліття і отримала право особисто представляти свої інтереси. ОСОБА_7 , як кредитор з метою встановлення довірчих відносин з батьком як боржником в процесі виконання судового рішення вирішила відмовитись від виплат від боржника, тому 26.08.2023р. надала заяву закрити виконавче провадження № 66260399 відносно свого батька.

Суд, зазначає та погоджується із доводами державного виконавця Ренійського ВДВС в Ізмаїльському районі Одеської області, що сторонами виконавчого провадження вказаного вище є стягувач: ОСОБА_3 , а божником ОСОБА_2 .

Тому, у державного виконавця не було жодних правових підстав направляти зазначену заяву в порядку ст. 434 ЦПК України для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Суд, не погоджується із доводами представника скаржника про те, що ОСОБА_7 є власником аліментів, а вона як власник має право володіти та розпоряджатися коштами незалежно від інших осіб, оскільки вона наразі досягла повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

В даному випадку ОСОБА_3 є стороною виконавчого провадження, ніяких правових підстав для її зміни наразі суд не вбачає, крім того, до суду ніхто не звертався із заявою про зміну сторони у виконавчому провадженні.

В листі державного виконавця надано суду 05.11.2024р. вх. ЕП- 1190, вказано, що ОСОБА_3 , прокоментувала, що надання згоди на написання цієї заяви її донькою є неправомірним, оскільки батько дівчинки морально тиснув на неї та маніпуляціями отримав підпис ЕЦП.

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, заперечували проти задоволення зазначеної скарги. Оскільки, ОСОБА_7 , заперечує проти задоволення даної скарги, суд приходить до висновку, що дійсно зазначена заява була написана ОСОБА_6 під тиском батька з метою уникнення сплати аліментів.

В даному випадку, суд вважає, що дії ОСОБА_8 (заява про відмову від примусового стягнення аліментів), суперечать її інтересам.

Треба додати, що представник скаржника ОСОБА_1 , у заяві від 04.11.2024р., вказує, що розрахунок заборгованості по аліментам, який надав державний виконавець зроблений за 10 років, а саме: за період з 23.07.2011р. до 27.02.2023р. надуманий і не відповідає вимогам закону, надав суду деякі обставини з цього приводу.

Однак, суд зазначає, що зазначене не є предметом даного спору, тому суд їх до уваги не бере, оскільки спір щодо неправомірного розрахунку заборгованості розглядається у іншому складі суду.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Ренійського відділу державної служби в Ізмаїльському районі Одеської області.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.434,442,512 ЦПК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , зацікавлені особи: начальник Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії державного виконавця Ренійського відділу державної служби в Ізмаїльському районі Одеської області відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Д. Бошков