У Х В А Л А

25 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 339/113/23

провадження № 61-1754ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Томина Сергія Володимировича на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: визнати незаконним та скасувати наказ директора Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області (далі - Болехівський ліцей № 2 «Науковий») від 29 лютого 2024 року № 27-К; поновити її на посаді вчителя математики з 29 лютого 2024 року на умовах безстрокового трудового договору (без визначення строку трудового договору) та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 серпня 2023 року до

23 вересня 2024 року в розмірі 159 184,00 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів і зборів.

Вказувала, що з 23 серпня 1971 року вона працювала на посаді вчителя математики Болехівської середньої школи № 2 на умовах безстрокового трудового договору. На виконання вимоги абзацу 3 частини другої статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» наказами від 01 липня 2020 року № 40/1-В, від 20 серпня 2021 року № 46-к, від 26 серпня 2022 року №189-к з нею укладались строкові трудові договори строком на 1 рік.

Наказом від 25 серпня 2023 року № 166-к її звільнено з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

28 лютого 2024 року рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області її поновлено з 25 серпня 2023 року в Болехівському ліцеї № 2 «Науковий» на посаді вчителя математики, зобов`язано укласти безстроковий договір шляхом винесення відповідного наказу.

Наказом від 29 лютого 2024 року № 26-К її поновлено на роботі на умовах строкового трудового договору від 26 серпня 2022 року на посаді вчителя математики. Однак того ж дня наказом № 27-К її звільнено з 25 серпня

2023 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору.

Зазначала, що її звільнено незаконно, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 07 лютого 2023 року за № 1-р/2023 в справі №1-5/2020(118/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України, абзац третій частини другої статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту».

На час ухвалення рішення Конституційного суду від 07 лютого 2023 року вона перебувала в трудових відносинах із відповідачем, надалі подала заяви про переведення на безстроковий трудовий договір та просила забезпечити виконання Рішення Конституційного Суду України, а тому вважала, що директор Болехівського ліцею № 2 «Науковий» не повинен був допустити порушення вимог трудового законодавства.

23 вересня 2024 року рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора Болехівського ліцею № 2 «Науковий» від 29 лютого 2024 року № 27-К «Про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя математики у зв`язку з закінченням строку трудового договору».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя математики Болехівського ліцею № 2 «Науковий» з 29 лютого 2024 року на умовах безстрокового трудового договору.

Стягнуто з Болехівського ліцею № 2 «Науковий» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 серпня 2023 року до 23 вересня 2024 року в розмірі 129 493,00 грн без урахування податків, інших обов`язкових платежів та зборів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2024 року виправлено описку в резолютивній частині рішення та 4 абзац викладено в редакції вказаної ухвали. Стягнуто з Болехівського ліцею № 2 «Науковий» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 серпня 2023 року до 23 вересня 2024 року в розмірі 162 884,00 грн без врахування податків, інших платежів та зборів.

15 січня 2025 року постановою Івано-Франківського апеляційного суду апеляційну скаргу Болехівського ліцею № 2 «Науковий» залишено без задоволення.

Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2024 року залишено без змін.

17 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Томин С. В. через систему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 січня 2025 року, в якій просить змінити її мотивувальну частину.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення в справі незначної складності, що виникла з трудових відносин, з ціною позову, що не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження, зокрема, призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, що визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»);значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

У справі предметом позову є вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 159 184,00 грн, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб(242 240,00 грн).

У касаційній скарзі не зазначено, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Посилання заявника в касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права не свідчить про наявність підстав для відкриття касаційного оскарження, оскільки передбачених частиною першою статті 411 ЦПК України обов`язкових підстав для скасування судового рішення не зазначено.

У малозначній справі, яка може бути допущена до розгляду Верховним Судом у касаційному порядку з метою перегляду судового рішення, мають бути допущені судом першої інстанції порушення закону, які не були усунені судом апеляційної інстанції, або одночасно допущені судом першої та апеляційної інстанцій порушення закону. Водночас, має відбуватися порушення питань факту і права згідно з чинним законодавством України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, визначення яких вимагає розгляду справи по суті щодо неспроможності держави дотриматися своїх позитивних зобов`язань в частині регулювання певного виду діяльності, яка має шкідливі наслідки для заявника, а також досягає такого серйозного рівня, що призводить до суттєвого перешкоджання здатності заявника користуватися своїми правами, існувала давно, була добре відома органам влади та має триваючий характер.

Також особа, яка подає касаційну скаргу в малозначній справі, зобов`язана надати докази та навести доводи на обґрунтування наявності обставин, що є підставою для допуску судового рішення в його справі до перегляду Верховним Судом.

З огляду на викладене заявник не обґрунтував необхідність відкриття касаційного провадження на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриттякасаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа є незначної складності і не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подав касаційну скаргу на судове рішення в справі незначної складності, що виникла з трудових відносин, з ціною позову, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Томина Сергія Володимировича на постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 15 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська